ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 р. 	Справа № 520/20746/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Русанової В.Б. , П`янової Я.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 25.11.25 по справі № 520/20746/25
за позовом Головного управління ДПС у Полтавській області 
до  ОСОБА_1   
про стягнення податкового боргу,
ВСТАНОВИВ:
Позивач Головне управління ДПС у Полтавській області звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд:
- стягнути податковий борг з громадянки ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) у сумі 12340,01 грн. орендної плати з фізичних осіб на розрахунковий рахунок ІІА508999980334149815000016704, одержувач ГУК у Полт.обл./тг смт Чутове/18010900, код ЄДРПОУ: 37959255, банк одержувача Казначейство України (ЕАП).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що станом на дату подання позову відповідач має податковий борг по орендній платі з фізичних осіб у загальному розмірі 12340,01 грн, який виник у зв`язку з несплатою узгоджених податкових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, що підтверджується даними інтегрованих карток платника податків. На виконання вимог п. п. 59.1 ст. 59 Податкового Кодексу України, платнику засобами поштового зв`язку направлено податкову вимогу від 17.09.2020 року № 2688-13. Вказана податкова вимога вважається врученою. З моменту вручення (повернення до ГУ ДПС) зазначеної вимоги податковий борг платника податків існував не припиняючись, у зв`язку з чим вказана податкова вимога не втратила своєї юридичної сили. Податкова вимога є дійсною, в судовому порядку не оскаржувалася, не є скасованою, зміненою або відкликаною, що і стало підставою для звернення до суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем ГУ ДПС у Полтавськівй області подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що станом на дату формування та винесення податкової вимоги форми "Ф" №2688-13 від 17.09.2020 згідно відомостей з реєстру, ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на яку і було направлено податкову вимогу. Також, матеріали справи містять докази направлення податкової вимоги на нову адресу відповідача, а саме АДРЕСА_2 . Вказане свідчить про дотримання податковим органом п. 42.2, п. 42.4 ст. 42 ПК України. Апелянт зазначає, що сума заборгованості, яка рахується за відповідачем не погашена в добровільному порядку, що тягне за собою недоотримання коштів до державного бюджету.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є платником орендної плати з фізичних осіб.
Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 05.03.2009 ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку, площею 0,43 га під будівлями та їх обслуговуванням (орендодавець Чутівська райдержадміністрація).
Відповідач зазначає, що у ОСОБА_1 наявний податковий борг по орендній платі з фізичних осіб у загальному розмірі 12340,01 грн, який виник у зв`язку з несплатою узгоджених податкових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом згідно винесеного ГУ ДПС у Полтавській області податкового повідомлення-рішення від 10.06.2024 №6719058-2411-1612 на суму 12340,01 гривень, яке направлено на податкову адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом, та повернуто з відміткою оператора поштового зв`язку "за закінчення терміну зберігання".
Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом щодо стягнення податкового боргу.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковий борг у розмірі 12340,01 грн не може вважатись узгодженим в розумінні норм Податкового кодексу України, оскільки доказів належного надсилання податкової вимоги 17.09.2020 року "Ф" №2688-13 на зареєстровану адресу відповідача матеріали справи не містять, позивачем таких доказів не надано.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції. враховуючи наступне.
Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до п.п.19-1.1.1, 19-1.1.2, 19-1.1.7, 19-1.1.10, 19-1.1.34, 19-1.1.45, 19-1.1.46 п.19-1.1 ст.19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів; контролюють своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів; реєструють та ведуть облік платників податків, осіб, які здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням, проводять диференціацію платників податків; забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів; забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством; здійснюють інші функції, визначені законами України.
Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платники податків обтяжені обов`язком сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.
Згідно пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пп. 14.1.72 п.14.1 ст. 14 ПК України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Положеннями ст. 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до п.288.2, 288.3 ст.288 ПК України, платниками орендної плати є орендарі земельної ділянки. Об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які надані в оренду.
Відповідно до п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Згідно п.п.58.2, 58.3 ст.58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Пунктом 59.1 ст.59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Згідно пункту 60.6 ст.60 Податкового кодексу України якщо нарахована сума грошового зобов`язання або податкового боргу збільшується внаслідок їх адміністративного оскарження, раніше надіслане (вручене) податкове повідомлення-рішення або податкова вимога не відкликаються. На суму збільшення грошового зобов`язання надсилається окреме податкове повідомлення-рішення, а на суму збільшення податкового боргу окрема податкова вимога не надсилається (не вручається).
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно положень п.42.5 ст. 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95-99 ПК України (в редакції чинній на дату подання позовної заяви).
Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності -шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 ПК України). Право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.
Отже, предметом доказування при розгляді судом адміністративного позову за зверненням податкового органу про стягнення сум податкового боргу є з`ясування судом обставин про надіслання (вручення) платнику податків податкової вимоги про сплату податкового боргу та про безперервність податкового боргу відповідача у період з дати виникнення податкового боргу, про що зазначено у податковій вимозі, по дату звернення податкового органу з позовом до суду про стягнення такого боргу.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 листопада 2020 року у справі № 520/2893/19, від 31 березня 2020 року у справі № 813/1718/15, від 25 лютого 2020 року у справі № 1340/5767/18, від 09 квітня 2019 у справі № 822/2695/16.
Як вбачається з матеріалів справи, податковий орган, при обґрунтуванні свого права на стягнення коштів з відповідача у рахунок погашення податкового боргу, посилається на податкову вимогу форми від 17.09.2020 № 2688-13.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено, що станом на 25.06.2025 зареєстрованим місцезнаходженням ФОП ОСОБА_1 з 2007 року є АДРЕСА_1 , відповідно до відповіді №2032042 від 21.11.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру адреса реєстрації позивача з 18.06.2014 є АДРЕСА_2 .
Матеріалами справи встановлено, що податкова вимога від 17.09.2020 № 2688-13 контролюючим органом 01.10.2020 направлена на ім`я ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 . Також, вказана податкова вимога 18.05.2023 направлена ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 .
Колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що податкова вимога № 2688-13 від 17.09.2020 не може вважатися врученою належним чином у розумінні п. 42.4 ст. 42 ПК України. Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на неповному з`ясуванні обставин справи, оскільки судом не враховано факт повторного надіслання податкової вимоги 18.05.2023 на адресу: АДРЕСА_2 .
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що податковий орган забезпечив інформування платника про виникнення податкового боргу, отже процедура, визначена ст. 42 та ст. 59 ПК України дотримана, що є необхідною передумовою для подальшого стягнення податкового боргу в судовому порядку. 
Таким чином, оскільки за відповідачем рахується податковий борг щодо наявності та розміру якого останнім не надано доказів його сплати, а вжиті контролюючим органом заходи не призвели до його погашення, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.
Частиною 1,2 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При цьому, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи.
Аналогічні висновки застосовує Верховний Суд, зокрема у постановах від 27.05.2025 по справі № 160/27436/23, від 02.07.2025 по справі №380/5471/24.
Не врахування судом першої інстанції зазначених обставин, призвело до неправильного вирішення справи, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 317 КАС України з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 по справі №520/20746/25 - скасувати. 
Ухвалити постанову, якою адміністративний позов Головного управління ДПС у Полтавській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задовольнити.
Стягнути податковий борг з ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) у сумі 12340 (дванадцять тисяч триста сорок) гривень 01 коп. орендної плати з фізичних осіб на розрахунковий рахунок ІІА508999980334149815000016704, одержувач ГУК у Полт.обл./тг смт Чутове/18010900, код ЄДРПОУ: 37959255, банк одержувача Казначейство України (ЕАП).
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	В.Б. Русанова   Я.В. П`янова