Справа № 557/1764/24 

В И Р О К
Іменем України

20 березня 2026 року селище Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 
обвинуваченого ОСОБА_3 
секретар судового засідання ОСОБА_4 
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Гоща матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024181080000254 від 20.10.2024, щодо обвинувачення
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дорогобуж Гощанського району Рівненської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ:
1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_3 , 19 жовтня 2024 року, близько 21 год., перебуваючи в будинку АДРЕСА_3 , на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході словесного конфлікту, умисно завдав ОСОБА_5 , численну кількість ударів кулаками та ногами в область голови та тулуба, внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді переломів медіальної, латеральної та нижньої стінок правої орбіти; переломів передньої, латеральної стінок правої верхньощелепної пазухи; перелому IX ребра зліва, перелом поперечних відростків: зліва L2, білатерально L3, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалості розладу здоров?я; - закритої черепно-мозкової травми: струс головного мозку, багатоуламковий вколочений переломи спинки носа, дрібних кісточок носа, багатоуламковий перелом носової перетинки; контузія легкого ступеню лівого ока; контузія середнього ступеню правого ока; підшкірні гематоми повік, в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_3 вчиненив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

2. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КК України, а саме: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

3. Позиції сторін кримінального провадження.
3.1. Позиція сторони обвинувачення.
Позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 31 жовтня 2024 року старшим слідчим СВ відідлення поліції № 5 Рівненського управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 та затверджений начальником Гощанського відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_7 .
За змістом обвинувального акту, який підтримав прокурор, орган досудового розслідування вважав установленим те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КК України.
Під час виступу у судових дебатах прокурор просила визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні крмінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України, зазначила, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставини, обставини, що обтяжують покарання – відсутні. Прокурор просила призначити покарання ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 122 КК України у виді трьох років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України.
3.2. Позиція сторони захисту.
Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінальних правопорушень за пред`явленим обвинуваченням визнав, надав показання, не оспорював правову кваліфікацію своїх дій та фактичні обставини справи. Просив суворо не карати.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, ніхто з учасників судового провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, а також доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченого, матеріалами кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого та висновками експертиз.
4.1. Показання обвинуваченого.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у висунутому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України визнав повністю, у скоєному розкаявся, підтвердив обставини скоєння ним злочину, які викладені в обвинувальному акті, та дав показання стосовно обставин скоєння ним кримінальних правопорушень, - час, місце, спосіб, мета скоєння кримінального правопорушення. 
Зокрема, показав, що того дня він випивав у компанії, куди попросився і потерпілий, який після вживання алкоголю почав себе накоректно поводити, на що обвинувачений відреагував, заподіявши тілесні ушкодженння. Зазначив, що розуміє, що вчинив неправильно, у вчиненому розкаявся, заявив, що готовий понести покарання.
4.2. Показання потерпілого.
Потерпілий в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд провадження без його участі у зв`язку з його перебуванням у складі ЗСУ.

5. Висновки суду.
Сторони кримінального провадження під час судового розгляду не заявляли клопотання про визнання наданих прокурором доказів недопустимими, відповідно до положень частини третьої статті 89 КПК України.
Оцінюючи досліджені під час судового розгляду вищезазначені докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України.
Проаналізувавши надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає існування будь-яких інших подій, ніж ті, що викладені в обвинувальному акті.
Суд дійшов висновку, що прокурор надав допустимі, належні, достовірні та достатні докази для визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КК України, а саме заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

6. Обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року, № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.

7. Мотиви призначення покарання обвинуваченому.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Статті 65-73 КК є кримінально-правовими нормами, які визначають загальні засади та правила призначення покарання.
Питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення. 
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.
Обвинувачений ОСОБА_3 не судимий, вчинив вчинив нетяжкий злочин, на обліках у лікаря-нарколога, у лікаря-психіатра не перебуває, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується нейтрально, не працює. Суд вважає достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк, визначений санкцією ч. 1 ст. 122 КК України.
Однак, оскільки на думку суду виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 ст. 75 КК України і звільнити його від покарання з випробуванням на визначений законом строк. Таке покарання суд вважає достатнім для виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

8.Мотиви ухвалення рішення про відшкодування процесуальних витрат, щодо заходів забезпечення, щодо вирішення цивільного позову та вирішення долі речових доказів.
Речові докази, процесуальні витрати у справі відсутні, заходи забезпечення не вживалися, цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст. 373-376 КПК України суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю у один рік, якщо він протягом вказаного строку не вчинить нового кримінального правопорушення. 
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України та пункту 2 ч. 3 ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Вирок може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду протягом 30 діб після проголошення.
Учасники судового провадження отримують копію вироку в порядку ч. 6 ст. 376 КПК України.

Суддя     ОСОБА_1