СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
ун. № 759/15500/25
пр. № 2/759/1389/26
26 лютого 2026 року м. Київ
Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Твердохліб Ю.О., за участю секретаря судового засідання Жиглій Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» (далі - ТОВ «ФК Айконс») звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 21 390,00 грн, у тому числі: прострочена заборгованості за кредитом у сумі 6 000,00 грн, заборгованість за комісією і відсотками в розмірі 5 130,00 грн, прострочена заборгованість за процентами в розмірі 10 260,00 грн, а також судові витрати у справі у розмірі 2 422,40 грн судового збору.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 17 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі - ТОВ «Лінеура Україна») та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства було укладено кредитний договір № 10555229, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у погодженому розмірі 6 000,00 грн у встановленому порядку строком на 15 днів, з процентною ставкою 1,90 %, на споживчі потреби, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за його використання та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, перерахувавши на електронний платіжний засіб ОСОБА_1 погоджену суму кредиту. 
У свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів у повному обсязі не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 21 390,00 грн, у тому числі: 6 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5 130,00 грн - заборгованість за комісіями і відсотками, 10 260,00 грн - прострочена заборгованість за процентами.
У подальшому, ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу від 28 квітня 2021 року № 1-28/04/2021 відступило право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» (далі - ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп»).
У той же день 28 квітня 2021 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, на підставі договору про відступлення права вимоги № 1-28/04/2021 відступило право вимоги до ОСОБА_1 за цим кредитним договором до ТОВ «ФК Айконс».
Процесуальні дії
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 липня 2025 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а. с. 43-43).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а. с. 45-46).
07 серпня 2025 року ТОВ «ФК Айконс» у системі «Електронний суд» сформував заяву про розподіл / відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 10 500,00 грн (а. с. 48-59).
Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві вказує про розгляд справи без його участі, в разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом оголошення на сайті судової влади, причини неявки суду невідомі (а.с.47).
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін.
Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з`явились, суд, керуючись ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що 17 вересня 2020 року ОСОБА_1 здійснила авторизацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Лінеура Україна» шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису Х566, що був відправлений товариством на її номер мобільного телефону. Одночасно з цим ТОВ «Лінеура Україна» здійснило ідентифікацію особи ОСОБА_1 -С. 
У цей же день, 17 вересня 2020 року, між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 -С. в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства було укладено договір про надання фінансового кредиту № 1055229 (а.с. 20-23), який був підписаний ОСОБА_1 шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису. За умовами договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за використання кредитних коштів, а також виконати інші обов`язки.
Відповідно до пункту 1.2-1.6 кредитного договору від 17 вересня 2020 року № 1055229 сторонами було погоджено надання ОСОБА_1 кредит на наступних умовах: розмір кредиту - 6 000,00 грн; строк кредитування - 30 днів, з можливістю продовження строку користування кредитом та можливістю пролонгації кредиту відповідно до умов визначених 4 розділом договору; зниженою процентною ставкою 0,95 % в день, яка мала застосовуватись у випадку повного погашення кредитної заборгованості і стандартною процентною ставкою 1,90 % в день що застосовується в межах строку кредиту, порядок надання кредитних коштів - шляхом безготівкового переказу на банківську картку ОСОБА_1 - 53-хххх-3702.
Додатком № 1 до кредитного договору від 17 вересня 2020 року № 1055229 є графік платежів.
Паспорт споживчого кредиту (а.с. 36-37), який підписаний відповідачем 17 вересня 2020 року о 09 годині 37 хвилин 10 секунд містить вичерпну інформацію щодо умов кредиту, порядку нарахування відсотків їх розмір та порядок повернення кредиту.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що 17 вересня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 на підставі договору від 17 вересня 2020 року № 1055229 виникло кредитне зобов`язання на вищезазначених умовах.
З інформаційної довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 21 травня 2025 року № 2643_250521092851 (а. с. 34) судом встановлено, що 17 вересня 2020 року ТОВ «Лінеура Україна» здійснило безготівкове перерахування грошових коштів у розмірі 6 000,00 грн на банківську картку ОСОБА_1 , що був вказаний неюм у договорі як спосіб отримання кредиту. Призначенням грошового переказу зазначається зарахування 6 000,00 грн на карту НОМЕР_1 .
Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, передавши у розпорядження ОСОБА_1 погоджену суму кредиту у погоджений сторонами спосіб.
Разом з тим, з виписки з особового рахунка за кредитним договором від 17 вересня 2020 року № 1055229 (а.с. 14) та заяви відповідача ОСОБА_1 судом встановлено, що ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 21 390,00 грн, у тому числі: 6 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 260,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 5 130,00 грн - заборгованість за відсотками.
28 квітня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» було укладено договір факторингу № 1-28/04/2021 (а.с. 18-19), відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Лінеура Україна», а ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося відступити своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників.
Відповідно до пункту 6.2.3 договору факторингу від 28 квітня 2021 року № 1-28/04/2021 року право вимоги переходять до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» після підписання сторонами цього договору. В разі невиконання ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» вимог пункту 7.2 договору, договір вважається неукладеним.
Відповідно до п. 7.2 договору факторингу від 28 квітня 2021 року № 1-28/04/2021 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» зобов`язалося здійснити перерахування ТОВ «Лінеура Україна» суми вказаної у пункті 7.1 договору, а саме 2 676 832,50 грн - протягом двох робочих днів з дня підписання сторонами договору.
З платіжної інструкції від 28 квітня 2021 року № 37 (а.с. 33) судом встановлено, що ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» перерахувало на користь ТОВ «Лінеура Україна» погоджену суму грошових коштів в якості плати за договором факторингу від 28 квітня 2021 року № 1-28/04/2021.
З витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 28 квітня 2021 року № 1-28/04/2021 (а.с. 16) судом встановлено, що ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» право вимоги до ОСОБА_1 -С., що виникло на підставі кредитного договору від 17 вересня 2020 року № 1052559 та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 21 390,00 грн, у тому числі: 6 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 260,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 5 130,00 грн - заборгованість за відсотками.
Також судом встановлено, що в той же день 28 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Айконс» було укладено договір факторингу № 1-28/04/2021 (а.с. 18-19), відповідно до умов якого ТОВ «ФК Айконс» зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Лінеура Україна», а ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» зобов`язалося відступити своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників.
Відповідно до пункту 1.2. договору факторингу від 28 квітня 2021 року № 1-28/04/2021 право вимоги переходять до ТОВ «ФК Айконс» після підписання сторонами цього договору.
Відповідно до пункту 2.2 договору факторингу від 28 квітня 2021 року № 1-28/04/2021 ТОВ «ФК Айконс» зобов`язалося здійснити перерахування ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» суми вказаної у пункті 2.1 договору, а саме 2 686 832,50 грн.
З платіжного доручення від 28 квітня 2021 року № 3 (а. с. 38) вбачається, що ТОВ «ФК Айконс» перерахувало на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» погоджену суму грошових коштів в якості плати за договором факторингу від 28 квітня 2021 року № 1-28/04/2021.
З витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 28 квітня 2021 року № 1-28/04/2021 (а.с. 15) судом встановлено, що ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» передало ТОВ «ФК Айконс» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 17 вересня 2020 року № 1055229, що виникло на підставі договору факторингу від 28 квітня 2021 року № 1-28/04/2021 укладеного між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «Лінеура Україна».
Таким чином, судом встановлено факт поступового переходу до ТОВ «ФК Айконc» права вимоги до ОСОБА_1 -С., що виникло на підставі кредитного договору від 17 вересня 2020 року № 1055229.
Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Таким чином, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладання між первісним кредитором та відповідачкою кредитного договору, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, умовами яких було визначено суму кредиту, розмір відсотків, порядок повернення грошових коштів, та строк дії кредитних договорів, при цьому факт отримання грошових коштів підтверджується відповідними довідками про переказ грошових коштів на картку позичальника.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 ЦК України).
Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За ч. 1 ст.1077, ч. 3 ст. 1079 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Згідно зі ст. 514, ч.1 ст. 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, внаслідок укладення декількох договорів факторингу до ТОВ «ФК Айконc» права вимоги до ОСОБА_1 , що виникло на підставі кредитного договору від 17 вересня 2020 року № 1055229.
Як підтверджується наявними у справі доказами, відповідачка ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, у зв`язку з чим заборгованість за кредитним договором від 17 вересня 2020 року № 1055229 становить у загальному розмірі 21 390,00 грн, у тому числі: 6 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 260,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 5 130,00 грн - заборгованість за відсотками.
Відповідачка не скористалася процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «ФК Айконc» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим, підтвердженим належними та допустимими доказами, та таким що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Розподіл судових витрат
Щодо судових витрат на правову допомогу в розмірі 10 500,00 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Водночас за змістом ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача ТОВ «ФК Айконс» здійснював адвокат Пархомчук Сергій Валерійович на підставі договору №16/06/2025 від 16 червня 2025 року про надання правової допомоги. 
Окрім того, до матеріалів справи на підтвердження долучено акт про отримання правової допомоги, рахунок, платіжна інструкція на суму 10 500,00 грн (а.с. 54, 58).
Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 10 500,00 грн.
Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які понесені позивачем при зверненні до суду по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» заборгованість за договором від 17 вересня 2020 року № 1055229 у розмірі 21 390 (двадцять одна тисяча триста дев`яносто) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 500,00 грн, а всього 12 922 (дванадцять тисяч дев`ятсот двадцять дві) гривні 40 копійок.
За письмовою заявою відповідача, поданою до суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення, заочне рішення може бути переглянуто.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст.354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).
Інформація про учасників:
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс», код ЄДРПОУ: 44334170, юридична адреса: 01042, м. Київ, вул. Саперне поле, 12 інше приміщення 1008.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Текст рішення виготовлено 26.02.2026.

Суддя Ю.О. Твердохліб