ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1032/26 Справа № 192/2226/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Щербина Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №192/2226/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи які не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - Тихонова Володимира Владиленовича на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року, ухвалене у складі судді Щербини Н.О., -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача - адвокат Жура Н.В. звернулась до Солонянського районного суду Дніпропетровської області з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» про зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку.
На обґрунтування вимог посилається на те, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») та їй була видана банківська карта № НОМЕР_1 (рахунок № НОМЕР_2 ), на яку вона отримувала, у тому числі соціальні виплати та кошти з благодійних фондів на допомогу в лікуванні дитини-інваліда - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що 19 лютого 2024 року позивачу в додаток «Вайбер» надійшло повідомлення про отримання фінансової допомоги, а після переходу за посиланням програма запросила пароль від банківської карти. Знаючи, що пароль від картки є конфіденційною інформацією та підозрюючи можливе вчинення шахрайських дій, ОСОБА_1 вийшла з вказаного посилання та відразу заблокувала карту за допомогою додатку «Ощад24».
Наступного дня позивач встановила, що її карту було розблоковано без її відома та в період з 22 години 27 хвилин 19 лютого 2024 року по 00 годин 02 хвилини 20 лютого 2024 року здійснено переказ коштів з рахунку через UKR KYІV MOBILE BANKING в загальному розмірі 170 000 гривень 00 копійок, а також списано комісії на суму 620 гривень на рахунок невідомої особи. Про вказану ситуацію ОСОБА_1 негайно повідомила Контакт-центр АТ «Ощадбанк» та написала листа.
Також позивач звернулась до АТ «Ощадбанк» із заявою, в якій повідомляла про шахрайські дії невідомих осіб, внаслідок яких були здійснено операції по зняттю коштів та про її звернення до органів поліції, за яким розпочато досудове розслідування. Однак відповіді на своє звернення позивач не отримала.
За заявою ОСОБА_1 21 лютого 2024 року були внесені відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024041660000199 за ч.4 ст.185 КК України.
Оскільки грошові кошти в загальній сумі 170 620 гривень були списані без згоди позивача, вона вимушена звернутися до суду з вимогою про відновлення таких коштів на її рахунку. 

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України», про зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Зобов`язано АТ «Державний ощадний банк України» переказати за рахунок власних коштів 170 426 грн. на рахунок ОСОБА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду, представник АТ «Державний ощадний банк України» - Тихонов В.В., подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржуване рішення вимогам статті 263 ЦПК України не відповідає, прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, неправильною оцінкою наявних у справі доказів та не відповідає завданню цивільного судочинства.
Суд належним чином не обґрунтував своє рішення, проігнорував доводи Банку, які були наведені у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив, додаткових поясненнях, взагалі їх не розглянув, що призвело до неправильного вирішення справи.
Зазначає, що судом першої інстанції не встановлено, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту незаконного переказу грошових коштів з її карткових рахунків з вини Банку.
Вказує, що оскаржуване рішення прийнято лише на суб`єктивних свідченнях позивача, які наданні останньою після усвідомлення значення неправомірності своїх дій, та перекладення відповідальності на відповідача. Натомість доказами, які є в матеріалах справи підтверджено факт розголошення ОСОБА_1 індивідуальної облікової інформації та одноразових паролів, в результаті чого було проведено оскаржувані платіжні операції.
Зауважує, що вхід до системи дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7», встановлення обмеження по картці, зняття обмеження по картці, відкриття нових поточних рахунків за допомогою ДБО, операції з переказу коштів здійснені коректно, що можливо лише за наявності повного номеру банківської картки, СVV-коду, терміну дії картки, смс-паролів, логіну, пін-коду тощо, які відомі лише позивачу, який, в свою чергу розголосив свої персональні дані стороннім особам, в результаті чого було проведено оскаржувані операції. 
Викладене свідчить, що Банк правомірно виконав операції з переказу коштів по рахунку позивача, у банку не було підстав вважати, що вказані операції ініційовані не позивачем а іншою особою. 
Також зазначає, що доказами, які є в матеріалах справи підтверджено факт розголошення ОСОБА_1 індивідуальної облікової інформації та одноразових паролів, в результаті чого було проведено оскаржувані платіжні операції. 
Судом першої інстанції не враховані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду за аналогічних справ, зокрема, Постанові Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду від 11 лютого 2019 року по справі №552/1543/17. 
Наголошує, що позивачем не доведені вина Банку (відповідача), його неправомірні дії або бездіяльність, спірні операції з переказу коштів здійснені коректно з використанням всіх необхідних реквізитів, які були відомі виключно позивачу.
У зв`язку з чим, просить рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року скасувати, постановити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» - відмовити повністю.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Жура Н.В., скориставшись своїм правом, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому з апеляційною скаргою не погоджується, вважає її безпідставною та необґрунтованою, наведені в ній доводи недостовірними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції. Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року у справі №192/2226/24 вважає законним, обґрунтованим, прийнятим з повним встановленням обставин, що мають значення для справи, наданням їм вірної оцінки, правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що 19 лютого 2024 року позивачу в додаток вайбер надійшло повідомлення про погодження фондом отримання їй допомоги, після переходу за посиланням та введення номеру картки (інші дані не вводились) програма запросила пароль. Знаючи, що пароль картки є конфіденційною інформацією та підозрюючи неладне ОСОБА_1 вийшла з вказаного посилання та відразу заблокувала карту за допомогою додатку Ощад24.
Наступного дня позивач встановила, що карту розблокували без її відома, кошти з картки зникли та на її ім`я, знов таки, без її відома були відкриті нові рахунки.
Позивач категорично заперечує факт передачі стороннім особам пін-коду своїх карток або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, вона не вчиняла розпорядження щодо списання/перерахунку коштів 19.02.2024 та 20.02.2024 року та не вчиняла будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з її рахунку чи давали змогу ініціювати відповідні платіжні операції, навпаки своєчасно вжила заходів щодо блокування картки за допомогою додатку «Ощад24», однак розблокування відбулось в подальшому без відома та волі позивача (клієнта банку), що призвело до несанкціонованого списання коштів та чим грубо порушені права позивача. Зазначення ж ОСОБА_1 номеру її платіжної картки для отримання допомоги не є протиправним, оскільки інакше взагалі втрачається сенс мати такий платіжний засіб як банківська картка та використання такої картки як платіжного засобу. 
Вказує, що відповідачем підтверджено відсутність письмово оформленої службової перевірки (розслідування) ситуації, що є предметом спору. З вказаного слідує, що така перевірка не проводилась, відповідно належним чином не оформлювалась, а її результати відсутні. Тобто, відповідачем, за відсутності доказів протиправності дій позивача, навіть не вживались заходи із встановлення обставин справи та винних осіб. 
За таких обставин судом першої інстанції зроблений правильний висновок про те, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення тлумачаться на користь споживача, який зазвичай є «слабшою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». 
Окрім цього, оскаржуючи рішення суду першої інстанції позивачем не зазначено, які саме норми матеріального та процесуального права порушив суд при винесенні оскаржуваного рішення. Натомість має місце непогодження апелянта з висновками суду, викладеними у його рішенні. 
Отже, апеляційна скарга відповідача є безпідставною та необґрунтованою, такою, що повністю спростовується наведеними доводами, аргументами, нормативним обґрунтуванням, наявними у справі матеріалами. 
Своєю чергою, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, вірно застосував наведені норми, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
У зв`язку з чим просить апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний Банк України» - залишити без задоволення, а рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року - залишити без змін.

Представник АТ «Державний ощадний банк України» - Тихонов В.В. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Жура Н.В. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила відмовити у її задоволенні.

Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З урахуванням вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст.ст.367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно зі ст.ст.1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 вересня 2023 року ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк» уклали Договір комплексного обслуговування фізичних осіб шляхом підписання позивачем Заяви №860189305270923 про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 на умовах тарифного пакету «Моя картка», та видано платіжну картку типу Mastercard Debit World PP MR.
Згідно листа ПрАТ «Київстар» від 05 грудня 2024 року вих. №15538/3/КТ, електронні комунікаційні послуги по телефонному номеру НОМЕР_3 у період часу з 19 лютого 2024 року по 20 лютого 2024 року надавались на умовах контрактної форми обслуговування ПрАТ «Київстар» фізичній особі ОСОБА_1 .
Відповідно до наданої ПрАТ «Київстар» інформації про отримання послуг, на номер телефону НОМЕР_3 надійшло 4 СМС-повідомлення від «Oschadbank» о 22 годині 38 хвилин 19 лютого 2024 року та 2 СМС-повідомлення від «Oschadbank» о 10 годині 01 хвилина 20 лютого 2024 року. Також, надано інформацію щодо телефонних та інтернет з`єднань по номеру телефону НОМЕР_3 , які були зафіксовані комунікаційним обладнанням ПрАТ «Київстар» в період часу з 19 лютого 2024 року по 20 лютого 2024 року.
Відповідно до виписки по картковому рахунку № НОМЕР_2 в період з 22 години 27 хвилин 19 лютого 2024 року по 00 годин 02 хвилини 20 лютого 2024 року здійснено переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING та поповнено рахунки невідомих осіб в загальному розмірі 170 000 грн., а також списано комісії на суму 426 гривень.
Відповідно до листа АТ «Універсал Банк» від 25 вересня 2024 року №БТ/5649, банківська картка № НОМЕР_4 належить ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_5 (а.с.120, т.1). Банківська картка № НОМЕР_6 належить ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_7 (а.с.127, т.1). Вказані особи були залучені судом до участі справі в якості третіх осіб.
Згідно руху коштів по картці ОСОБА_3 № НОМЕР_4 , 19 лютого 2024 року, на вказаний рахунок від ОСОБА_5 надійшло сім грошових переказів на загальну суму 69600 гривень.
Згідно руху коштів по картці ОСОБА_2 НОМЕР_12, 19 лютого 2024 року на вказаний рахунок від ОСОБА_5 надійшло два грошові перекази на загальну суму 100000 гривень.
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12024041660000199 від 21 лютого 2024 року, відомості були внесені за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України за фактом вчиненні кримінального правопорушення за наступними обставинами: до чергової частини ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що коли остання перебувала за адресою: м.Київ, вул.Черновона, лікарня МДЛ «ОХМАТДИТ», вона дізналася про те, що невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому місці, таємно, шляхом вільного доступу, здійснила крадіжку грошових коштів з її картки, отримавши їх на картку НОМЕР_1 .
З досліджених судом доказів також встановлено, що згідно виписки по картковому рахунку позивача в АТ «Ощадбанк», а також згідно письмових пояснень представника відповідача в період з 19 по 20 лютого 2024 року за допомогою успішної верифікації картки ОСОБА_1 відбулися наступні транзакції: з поточного рахунку № НОМЕР_2 - 19 лютого 2024 року о 23:42:13 переказ коштів на суму 50 000 гривень комісія 250 гривень на рахунок ОСОБА_2 , а всього 50 250 гривень; 20 лютого 2024 року о 00:02:31 переказ коштів на суму 50 000 гривень комісія 250 гривень на рахунок ОСОБА_2 , а всього 50 250 гривень. Тобто всього на суму 100 500 гривень.
Також з платіжної банківської карти позивача № НОМЕР_8 19 лютого 2024 року о 23:39:29 було знято 20 гривень за розблокування карти клієнтом через веб-банкінг, а в період з 23:39 по 23:40 години було здійснено три транзакції по 20 000 гривень на загальну суму 60 000 гривень та одна транзакція 20 лютого 2024 року о 00:00 на суму 10 000 гривень з комісією 100 гривень.
З рахунку № НОМЕР_9 було здійснено спочатку зарахування 20000 гривень, а потім два списання (перекази), кожен з яких на суму 9 800 гривень з комісією 103 гривні, тобто на суму 19 806 гривень, а з рахунку № НОМЕР_10 19 та 20 лютого 2024 року також спочатку було здійснено зарахування на 20 000 гривень, а потім списання на суму 20 000 гривень без комісії.
Далі по рахунку № НОМЕР_11 було здійснено спочатку зарахування 20 000 гривень, а потім два списання на суму 20 000 гривень без комісії.
Таким чином судом встановлено, що безпосередньо з відкритого рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 без її волевиявлення було списано 100500 гривень, а потім здійснено розблокування карти, за що банком списано 20 гривень. Вказане розблокування та списання коштів за таку операцію підтверджує пояснення позивача про те, що вона ввечері 19 лютого 2024 року здійснила своє волевиявлення щодо блокування карти задля збереження коштів на рахунку, оскільки не мала бажання перераховувати їх іншим особам та не здійснювала наступні транзакції.
Проте від її імені були відкриті три рахунки: № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 та № НОМЕР_11 , на які спочатку з основного рахунку позивача перераховано 70 000 гривень та комісія 100 гривень, тобто на суму 70 100 гривень, з яких на рахунки третіх осіб перераховано 19 806 гривень та 50 100 гривень, тобто всього на суму 69 906 гривень.
Таким чином з карти позивача було списано: 100500 + 19806 + 50100 + 20=170426 гривень.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що представник відповідача не довів суду того, що позивач втрачала ПІН-код або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому згідно положень постанови Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164 відповідач повинен нести відповідальність за такі платіжні операції, які були здійснені без волевиявлення позивача.
Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно до пунктів 136, 139, 140, 146, 147 розділу VIІ Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164, користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень; емітент у разі невиконання ним обов`язку з інформування користувача про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від виконання таких операцій. Обов`язок емітента щодо повідомлення користувача про виконані операції з використанням платіжного інструменту користувача є виконаним у разі: інформування емітентом користувача про кожну виконану операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; відмови користувача від отримання повідомлень емітента про виконані операції з використанням платіжного інструменту користувача, про що зазначено в договорі з користувачем. Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, від 2 березня 2024 року у справі №456/4026/21, від 11 вересня 2024 року у справі №753/12781/23, від 27 листопада 2024 року у справі №190/2037/23, від 01 листопада 2024 року у справі №332/6036/23 та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Посилання АТ «Ощадбанк» на ту обставину, що позивач порушила Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, суд не приймає, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження.
Судом надавався час відповідачу для проведення і надання результатів перевірки службами Банку транзакцій по рахунку позивача. За результатами суду надані письмові пояснення, що за період 19 - 20.02.2024 інцидентів інформаційної безпеки, пов`язаних з системою дистанційного обслуговування «Ощад24/7» та/або мобільним додатком зафіксовано не було. Платіжні продукти працюють у штатному режимі.
Інших даних Банком суду не надано.
Таким чином відповідач АТ «Ощадбанк» не довів, що ОСОБА_1 сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Суд першої інстанції встановив факт блокування картки позивачем при виявлені нею несанкціонованого списання коштів та своєчасне звернення до Банку та правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій.
Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не доведено зворотнього з наданням належних та допустимих доказів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам (персональний ідентифікаційний номер (код) або іншу інформацію) яка дала змогу здійснити платіжні операції від її імені. 
Списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. 
На підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов правильного висновку про те, що наявні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги, що матеріалами справи підтверджено факт розголошення ОСОБА_1 індивідуальної облікової інформації та одноразових паролів, в результаті чого було проведено оскаржувані платіжні операції, а тому банк не повинен нести відповідальність за цю операцію не підтверджені належними доказами.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду в аналогічних справах, відхиляються колегією суддів, оскільки спростовуються мотивувальною частиною рішення суду, висновок суду першої інстанції не суперечить висновкам, наведеним у зазначених в рішенні постановах Верховного Суду.

Аналізуючи встановлені судом обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - Тихонова Володимира Владиленовича - залишити без задоволення.
Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 11.03.2026

Головуючий суддя О.В. Агєєв