СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/17853/25
пр. № 2-о/759/46/26
10 лютого 2026 року м.Київ
Святошинський районний суд м. Києва в складі:
під головуванням судді Сенька М.Ф.,
за участю секретаря судового засідання Пушкарського О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу у порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Святошинський відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграції служби у м. Києві та Київської області,

встановив:
Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт постійного проживання його на території України станом на 24.08.1991 року з метою отримання паспорту громадянина України.
В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що він народився в смт. Дніпряни, Н-Каховської міської ради, Херсонської області і весь цей час проживав на території України.
Звернувшись до Святошинський відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграції служби у м. Києві та Київської області листом від 18.04.2025 року № 290/8032.1-25 з заявою про видачу йому паспорту громадянина України, йому було відмовлено у видачі паспорта громадянина України та роз?яснено право звернутись до суду з метою встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.
Таким чином, оскільки в досудовому порядку встановити факт, що має юридичне значення не має можливості, саме тому заявник змушений звернутися до суду з заявою про встановлення даного факту.
Ухвалою суду від 03.11.2025 р. відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.
Заявник у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, на вимогах заяви наполягав.
Представник заінтересованої особи Святошинського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграції служби у м. Києві та Київської області у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступних висновків.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_1 , в смт. Дніпряни, Н-Каховської міської ради, Херсонської області, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 виданого 22.05.1961 року. 
Як вбачається із заключення про встановлення особистості іноземного громадянина або особи без громадянства № 474, виданого тимчасовим управлінням МВС Росії у Херсонській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець смт. Дніпряни, Н-Каховської міської ради, Херсонської області, проживав в Україні станом на 13.10.1991 року, громадянства іншої держави не мав, а тому у відповідності до ч. 2 ст. 3 Закону України від 18.01.2001 року «Про громадянство України» являється громадянином України.
При цьому відомостей про те, що заявник залишав територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справи не містять. Факт постійного проживання заявника на території України підтверджується матеріалами справи.
Відповіддю Святошинський відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграції служби у м. Києві та Київської області від 18.04.2025 ОСОБА_1 було відмовлено у оформленні та видачі паспорта громадянина України у зв`язку з тим, що факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 не встановлено, як наслідок, не встановлено факт належності до громадянства України. 
Як вбачається із змісту заяви, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту свого проживання на території України станом на 24.08.1991, яке йому необхідне для встановлення належності до громадянства України та отримання паспорта громадянина України.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспрюваних прав.
Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Згідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.
Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.
Відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України».
Статтею 3 цього Закону визначено належність до громадянства України. Відповідно до підпунктів цієї статті Громадянами України є: 1)усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2)особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3)особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4)особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені упункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.
Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначає Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затверджений Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (далі - Порядок № 215).
Згідно п. 10 Порядку № 215 Для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.
Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року (остаточне - 18.09.2015 року), в пункті 78 зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…».
Аналізуючи наведені обставини, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що встановлення факту постійного проживання заявниці в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 року не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і їх взаємний зв`язок в сукупності, суд вважає доведеним той факт, що станом на 24.08.1991 року ОСОБА_1 , постійно проживав на території України, а тому заява підлягає задоволенню.
Враховуючи вищезазначене, керуючись ст.ст. 81, 89, 259, 263, 265, 293, 294, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Святошинський відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграції служби у м. Києві та Київської області- задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Дніпряни, Н-Каховської міської ради, Херсонської області, РНОКПП на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Сенько М.Ф.