П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
05 березня 2026 року 	 	справа 280/3303/25	

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
головуючий суддя Суховаров А.В. 
судді Головко О.В., Ясенова Т.І., 
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.07.2025 (суддя Батрак І.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради про складання акту про встановлення факту догляду за особою

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 28.04.2025 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради в якому просить:
- визнати протиправними оформлені листами №М-460 від 28.02.2025 та №М-1017 від 15.04.2025 рішення щодо відмови у складанні акту про встановлення факту здійснення догляду (постійного догляду) за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є позивачу рідним дідусем;
- зобов`язати відповідача скласти акт про встановлення факту здійснення догляду (постійного догляду) за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є позивачу рідним дідусем.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.07.2025 позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність щодо розгляду заяв від 27.02.2025 та від 10.04.2025 щодо складання акту про встановлення факту здійснення догляду (постійного догляду) за дідусем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до процедури, встановленої Законом України “Про адміністративну процедуру”;
- зобов`язано розглянути заяви від 27.02.2025 та від 10.04.2025 щодо складання акту про встановлення факту здійснення догляду (постійного догляду) за дідусем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до процедури, встановленої Законом України “Про адміністративну процедуру”, та прийняти за результатом їх розгляду відповідне рішення;
- в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Прийняте рішення суд мотивував тим, що на подані позивачем заяви відповідач листами №М-460 від 28.02.2025 і №М-1017 від 15.04.2025 повідомляв про відсутність підстав для складання акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, у зв`язку із ненаданням повного пакету документів. Проте, відповідно до статті 43 Закону України “Про адміністративну процедуру” у разі якщо заяву подано з порушенням встановлених законодавством вимог, посадова особа адміністративного органу, яка розглядає справу, приймає рішення про залишення заяви без руху. Таким чином, відповідач розглянув заяву позивача з порушенням процедури, встановленої Законом України “Про адміністративну процедуру”.
В апеляційній скарзі Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що до поданих позивачем заяв не було додано документ, який підтверджує неможливість членів сім`ї першого ступеня споріднення здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю I чи II групи, тому підстави для видачі Акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду із підтвердженням здійснення такого догляду відсутні. Вважає, що положення Законом України “Про адміністративну процедуру” в силу пункту 3 частини 2 статті 1 цього Закону не є застосовними до спірних правовідносин.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості в цій же частині.
Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.
Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.
ОСОБА_1 27.02.2025 звернувся до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради із заявою щодо складання та видачі акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є дідусем позивача, до якої додано копії документів: паспорт громадянина України, картка фізичної особи – платника податків; паспорт громадянина України та реєстраційного номера облікової картки платника податків ОСОБА_2 ; свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 23.12.2010; свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 17.07.1972; виписка з акта огляду МСЕК серії АВ №0303819 від 11.06.2015; довідка до акта огляду МСЕК серії АВ №0303819 від 11.06.2015; виписки з медичної карти стаціонарного хворого №18093 від 23.08.2024; виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 27.08.2024; висновку ЛКК №33/2 від 20.02.2025; витягу з реєстру територіальної громади №2024/010558036; заяви ОСОБА_2 від 14.11.2024 про обрання ним особи для здійснення постійного догляду за ним.
Листом №М-460 від 28.02.2025 відповідач повідомив позивача, що до заяви ним не додані всі необхідні документи, передбачені підпунктом 14 пункту 1 додатку 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024.
Позивач 10.04.2025 повторно звернувся до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради із аналогічною заявою, до якої додатково долучив копії документів, які підтверджують наявність у ОСОБА_2 рідних сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Листом №М-1017 від 15.04.2025 відповідач повідомив позивача, що до заяви ним не додані всі необхідні документи, передбачені підпунктом 14 пункту 1 додатку 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024.
Вважаючи протиправними рішення відповідача щодо відмови у складанні акту про встановлення факту здійснення догляду, позивач звернувся з цим позовом до суду.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/202 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває по теперішній час.
Указом Президента України “Про загальну мобілізацію” №69/2022 від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Закон України “Про військовий обов`язок і військову службу” здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Закон України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, а саме: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані члени сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи, зайняті постійним доглядом за нею (не більше одного та за умови відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення або якщо члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи). У разі відсутності членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення норма цього пункту поширюється на членів сім`ї третього ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи.
Відповідно до пункту 61 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), Військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, та не отримують компенсації (допомоги, надбавки) на догляд за ними, для розгляду питання надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації звертаються за встановленням факту здійснення постійного догляду із заявою у довільній формі на ім`я керівника виконавчого органу сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, районної у м. Києві військової адміністрації за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання особи, зазначеної у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, за якою здійснюється догляд. У заяві повинні бути зазначені такі відомості про військовозобов`язаного, який здійснює постійний догляд: прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); відомості про особу, за якою здійснюється постійний догляд (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса зареєстрованого/задекларованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті).
Військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, до заяви, зазначеної в абзаці першому цього пункту, додають документи, визначені у підпунктах 9 і 14 додатка 5 (крім акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Районні, міські держадміністрації (військові адміністрації), виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад для розгляду документів щодо встановлення факту здійснення військовозобов`язаним постійного догляду за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, утворюють постійно діючу комісію із встановлення факту здійснення особою постійного догляду.
Комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду здійснює розгляд заяви протягом десяти календарних днів з дати її подання.
До складу комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду можуть входити депутати місцевої ради, представники виконавчих органів місцевого самоврядування, громадських організацій загальною чисельністю не менше ніж п`ять осіб.
Під час своєї роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду:
відвідує місце проживання особи, за якою здійснюється постійний догляд, зазначене у заяві військовозобов`язаного, для встановлення факту здійснення постійного догляду;
перевіряє відомості щодо наявності/відсутності інших осіб, які здійснюють постійний догляд за особою, зазначеною в заяві, зокрема інформацію щодо наявних прийнятих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад рішень про надання соціальних послуг з догляду за особою, за якою здійснює догляд військовозобов`язаний, за її задекларованим/зареєстрованим місцем проживання.
За результатами роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду складає та надає військовозобов`язаному акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Відповідно до Додатку 5 Порядку №560 документами, що підтверджують право на відстрочку за пунктом 14 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” є:
для військовозобов`язаного, який зайнятий постійним доглядом за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I чи II групи, - документи, що підтверджують родинні зв`язки другого ступеня споріднення (рідні брати та сестри, баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки), один із таких документів, що підтверджує неможливість членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьки, чоловік (дружина), діти, у тому числі усиновлені) здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу члена сім`ї першого ступеня споріднення в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, а також документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07 листопада 2019 року у справі № 826/1647/16, де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.
Стосовно реально вчиненого у спірних правовідносинах управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.
За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2022 року у справі № 9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.
У постанові від 04 грудня 2025 року у справі № 990/152/24 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень адміністративний суд може визнати протиправною лише у випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень, та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.
Відповідно до частини 1 статті 43 Закону України “Про адміністративну процедуру” у разі якщо заяву подано з порушенням встановлених законодавством вимог, посадова особа адміністративного органу, яка розглядає справу, приймає рішення про залишення заяви без руху. Адміністративний орган надсилає заявнику письмове повідомлення про залишення заяви без руху протягом трьох робочих днів з дня отримання заяви, а в разі особистого звернення із заявою негайно (за можливості) вручає під розписку таке повідомлення особі, яка подала заяву, безпосередньо в адміністративному органі.
У повідомленні про залишення заяви без руху зазначаються виявлені недоліки з посиланням на порушені вимоги законодавства, спосіб та строк усунення недоліків, а також способи, порядок та строки оскарження рішення про залишення заяви без руху.
Адміністративний орган встановлює строк, достатній для усунення заявником виявлених недоліків. За клопотанням заявника адміністративний орган може продовжити строк усунення виявлених недоліків.
Так, предметом регулювання цієї статті є відносини, що виникають у разі подання особою заяви з порушенням вимог, установлених законодавством. Ця стаття спрямована на позитивне та результативне рішення адміністративної справи навіть у разі коли особа початково подає заяву з недоліками, в тому числі й недостатність документів. Закон спрямовує адміністративний орган не на відмову у задоволенні такої заяви, а на додаткову комунікацію з особою та надання можливості усунути недоліки заяви.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що виявивши, під час розгляду заяв позивача, відсутність документів передбачених Порядком №560, відповідач мав прийняти рішення про залишення заяви без руху та надати строк для усунення виявлених недоліків.
Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що відповідач розглянув заяву позивача з порушенням процедури, встановленої Законом України “Про адміністративну процедуру”.
Доводи апеляційної скарги про те, що положення Законом України “Про адміністративну процедуру” в силу пункту 3 частини 2 статті 1 цього Закону не є застосовними до спірних правовідносин колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 1 Закону України “Про адміністративну процедуру” дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час державної служби, дипломатичної та військової служби, служби в органах місцевого самоврядування, служби в поліції, а також іншої публічної служби.
Проте позивач не перебуває на військовій службі, а тому спірні правовідносини підпадають під дію Закону України “Про адміністративну процедуру”.
Також суд, не приймає доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для складання акту про встановлення факту здійснення догляду, оскільки рішення суду першої інстанції не містить висновків про необхідність складання такого акту, а лише зобов`язує Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради розглянути заяви позивача від 27.02.2025 та від 10.04.2025 щодо складання акту про встановлення факту здійснення догляду (постійного догляду) за його дідусем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до процедури, встановленої Законом України “Про адміністративну процедуру”, та прийняти за результатом їх розгляду відповідне рішення, натомість, судом відмовлено в частині позовних вимог про зобов`язання скласти акт.
З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.07.2025 – без змін.

Постанова набирає законної сили з 05.03.2026 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя А.В. Суховаров 

судді О.В. Головко 

судді Т.І. Ясенова