справа № 208/14749/25 
провадження № 2/208/1398/26 

РІШЕННЯ
Іменем України

20 лютого 2026 р.   м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського в складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання – Кіблицької М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,-

встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Васильцова О.М. звернулась до Заводського районного суду міста Кам`янського із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначає, що 01 лютого 2020 року Заводський районний суд м.Дніпродзержинська по справі №208/1212/20 виніс рішення, яким вирішив: позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення аліментів на утримання дітей» - задовольнити частково.
Стягувати аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 197 гривень 50 копійок, щомісячно починаючи стягнення з 21 лютого 2020 року і до повноліття дитини.
Розмір прожиткового мінімуму на дитину у 2025 році: для дітей до 6 років - 2563 грн; для дітей віком від 6 до 18 років – 3196 грн..
Позивач отримує на теперішній час аліменти щомісячно у розмірі 1197,50 грн., що удвічі менше прожиткового мінімуму на дитину.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (доход), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
З інформації про виконавче провадження ВП №649594468, відкрите на виконання рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська по справі №208/1212/20, відповідач має у власності нерухоме майно: гаражі, квартиру, будинок, земельну ділянку, а отже його статки значно вище ніж те щоб сплачувати аліменти у сумі 1197,50 грн. на місяць.
Тому, представник позивача, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:
- змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
- стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Ворон А.І. надав суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. У відзиві зазначив, що будь-яка заборгованість по аліментам у відповідача перед позивачем відсутня. 17.07.2020 року відповідач зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_5 у вказаному шлюбі у відповідача народилась дитина - ОСОБА_5 . Отже, на сьогодні відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, проживає із нею однією сім`єю та має на утриманні ще одну малолітню дитину – ОСОБА_6 , та має потребу у забезпеченні життєдіяльності своєї нової сім`ї. Заявляючи вимогу про зміну способу стягнення аліментів, слід враховувати, що позивач ОСОБА_1 фактично ставить перед судом питання про збільшення розміру аліментів. Відповідач вважає, що стягнення аліментів у частці 1/6 на утримання неповнолітньої доньки є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , а також захистом прав іншої дитини – малолітньої доньки ОСОБА_8 . Посилання позивача на значні статки та задовільний матеріальний стан ОСОБА_2 суд має оцінити критично, оскільки внаслідок поділу майна подружжя відповідно до рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області у справі №187/1174/20 від 26.03.2025 року саме позивач ОСОБА_1 отримала значну грошову компенсацію у загальному розмірі 471389,86 грн.. Отже, судом має бути врахована відсутність даних щодо незадовільного матеріального стану та стану здоров`я самої позивачки та спільної з позивачкою доньки ОСОБА_7 . Щодо відповідача, то він має у власності лише однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку та 1/2 частку житлового будинку, яким він володіє спільно із позивачем ОСОБА_1 .. Будь-яких гаражів, рухомого майна відповідач не має. 
II. Заяви, клопотання позивача та відповідача.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Васильцова О.М. не з`явились, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позивач уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Ворон А.І. не з`явились, представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, відповідач позовні вимоги позивача визнав частково, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.
III. Процесуальні дії по справі.
Ухвалою суду від 06 січня 2026 року відкрито провадження по справі та справу призначено в порядку спрощеного позовного провадження.
Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.
Як вбачається з свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 , сторони: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запис №242 (а.с.8).
Відповідно до довідки N 001357506, наданої 08.11.2025 року ТОВ «Абонент XXI», вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , разом із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9).
Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року по справі №208/1212/20 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення аліментів на утримання дітей» - задоволено частково. Стягнуто аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 197 гривень 50 копійок, щомісячно починаючи стягнення з 21 лютого 2020 року і до повноліття дитини (а.с.14-27).
Відповідно до інформації про виконавче провадження від 11.11.2025 року вбачається, що на виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження ВП № 64959468 з примусового виконання виконавчого листа від 15.03.2021 року по справі №208/1212/20, виданого Заводським районним судом м.Дніпродзержинська. Із зазначеної інформації вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності належить гараж НОМЕР_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; гараж НОМЕР_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; житловий будинок АДРЕСА_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ; земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.10-13).
Відповідно до листа №06/1927, наданого 22.01.2025 року Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, вбачається, що згідно відповідей МВС у ОСОБА_2 відсутнє рухоме майно. Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкту у боржника на праві власності наявне нерухоме майно, а саме: гараж реєстраційний номер: НОМЕР_6 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ; гараж реєстраційний номер: НОМЕР_7 , номер об`єкта НОМЕР_8 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 ; квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 ; земельна ділянка 1223781400:04:009:0041, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 . Заборгованість станом на 22.01.2026 зі сплати аліментів складає 911,19 грн..
Згідно свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_9 , вбачається, що 17 липня 2020 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 , актовий запис №112.
Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_10 , вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_7 у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народилась донька ОСОБА_5 , актовий запис №565.
Рішенням Петриківського райсуд Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року по справі №187/1174/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено.
У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею, 43,7 кв.м.. житловою площею 17,2 кв.м. із господарськими будівлями та спорудами, який розташований по адресу АДРЕСА_5 .
У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею, 43,7 кв.м.. житловою площею 17,2 кв.м. із господарськими будівлями та спорудами, який розташований по адресу АДРЕСА_5 .
У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,25 га, кадастровий номер №1223781400:04:009:001, яка розташована по адресу АДРЕСА_5 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту на праві власності на земельну ділянки серії № 890716 від 09.08.2011 року.
У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,25 га, кадастровий номер №1223781400:04:009:001, яка розташована по адресу АДРЕСА_5 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту на праві власності на земельну ділянки серії № 890716 від 09.08.2011 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 компенсацію вартості спільно майна подружжя за 1/2 автомобіля марки SEAT LEON, 2016р., номерний знак НОМЕР_11 у сумі 301431 грн. 08 коп. на користь ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 компенсацію вартості спільного майна подружжя за 1/2 мотоцикла HONDA VRX 400, чорного кольору 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_12 у сумі 67 772 грн. 64 коп. на користь ОСОБА_1 .
Припинено право власності за ОСОБА_1 на мотоцикл HONDA VRX400, чорного кольору 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_12 з передачею цього транспортного засобу у власність ОСОБА_2 з дня отримання ОСОБА_1 грошової компенсації в розмірі 67 772 грн. 64 коп. за вказаний транспорт.
Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові кошти, внесені ОСОБА_2 на депозитний діючий картковий рахунок в АТ «Монобанкк» № НОМЕР_13 , в сумі 20548.44 грн..
В порядку поділу спільного майна подружжя, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , частину грошових коштів, внесених ОСОБА_2 , на депозитний діючий картковий рахунок в АТ «Монобанк» № НОМЕР_13 в сумі 10274,22 грн..
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задоволені частково.
Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_2 до ОСОБА_1 грошові кошти, внесені ОСОБА_2 на депозитний діючий картковий рахунок в АТ «Монобанкк» № НОМЕР_14 , в сумі 183923,84 грн..
В порядку поділу спільного майна подружжя, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , частину грошових коштів, внесених з ОСОБА_2 , на депозитний діючий картковий рахунок в АТ «Монобанк» № НОМЕР_14 , в сумі 91911 грн. 92 коп..
Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти, внесені ОСОБА_1 на депозитний діючий картковий рахунок в АТ «ПриватБанк» на рахунок НОМЕР_15 грошові кошти в розмірі 4461,20 доларів США.
В порядку поділу спільного майна подружжя, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , частину грошових коштів, внесених ОСОБА_1 , на депозитний діючий картковий рахунок НОМЕР_16 в АТ «Приватбанк» в сумі 2230,60 доларів США.
В інших зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено.
Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №78419406 від 28.10.2025 року вбачається, що виконавчий документ, а саме виконавчий лист №187/1174/20, виданий 30.05.2025 Петриківським районним судом Дніпропетровської області виконаний фактично та у повному обсязі.
V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.
Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини (постанови Верховного Суду від 29 серпня 2024 року в справі № 759/14761/22, від 19 грудня 2022 року в справі № 643/3223/21 та ін.).
Згідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» - прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить 3209 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2817 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.
Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 березня 2025 року в справі № 522/8836/23, від 27 листопада 2024 року в справі № 613/1404/23 та ін.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати заміни розміру аліментів, шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів, шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України - зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Правова позиція ВСУ у справі за №143цс 13 від 05.02.2014 року).
Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце, як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що наразі донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає разом з матір`ю, а так як ОСОБА_2 є її батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дитини, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зміни розміру і способу стягнення аліментів, оскільки право позивача є беззастережним і підлягає захисту.
Крім того, суд звертає увагу на те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду від 01 лютого 2021 року у розмірі 1197,50 грн. щомісячно є недостатнім для утримання дитини та забезпечення їй належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду, лікування та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування.
Суд, також, враховує правову позицію викладену в постанові Верховного Суду у справі за №565/2071/19 від 16 вересня 2020 року, в якій зазначено, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.
Отже, постійні зміни співвідношення розміру аліментів у твердому розмірі з прожитковим мінімумом, інфляція грошових коштів, проблеми, що виникають із застосуванням щомісячної індексації цього розміру, дійсно свідчать про те, що визначення аліментів на дитину у частці від заробітку (доходу) батька буде сприяти захисту інтересів доньки сторін по справі.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Засада змагальності сторін у судовому процесі є однією з ключових принципів правосуддя. Вона передбачає, що судовий процес є своєрідним полем змагання між сторонами - позивачем і відповідачем у цивільних справах. Головною метою цього принципу є забезпечення справедливості та об`єктивності судового процесу. Змагальність сторін у судовому процесі дозволяє кожній стороні активно захищати свої права та інтереси. Сторони мають можливість представляти свідчення, докази та аргументи на підтримку своєї позиції перед судом. Суд, зі своєї сторони, має завдання ретельно розглянути всі аргументи та докази від обох сторін та прийняти об`єктивне рішення на підставі закону (постанова Верховного Суду 07 серпня 2024 року в справі № 725/5693/21, від 21 червня 2024 року в справі № 134/743/22 ).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц).
У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним в справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, суд вважає, що з урахуванням всіх обставин справи, матеріальних потреб дитини, обов`язку другого з батьків також утримувати дитину, стану здоров`я платника аліментів, який є чоловіком працездатного віку, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає необхідним змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року, у справі №208/1212/20, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1197,50 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 21 лютого 2020 року і до повноліття дитини, на 1/5 частку з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і, до досягнення дитиною повноліття.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, пункт 58), за якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), пункт 29).
VI. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Крім цього, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
Вказаний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 641/1355/18, від 11 листопада 2020 року у справі № 610/1905/18.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, позивач при зверненні до суду з позовом була звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір у сумі 605,60 грн., тобто у розмірі 50% від повного розміру судового збору, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 зазначено, що відшкодування позивачу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, підлягає пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 283/2791/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 705/2550/16-ц.
Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 8800,00 грн.. 
На підтвердження надання адвокатом Васильцовою О.М. професійної правничої допомоги позивачу, до суду подано Договір про надання правничої допомоги № 96 від 05.11.2025 року та платіжну інструкцію №269054404 на суму 3900,00 грн..
Отже, витрати позивача на надану професійну правничу допомогу підтверджені у розмірі 3 900,00 грн..
Враховуючи часткове задоволення позову, суд приходить до висновку про покладення витрат на правничу допомогу, які були понесені ОСОБА_1 , на протилежну сторону у розмірі 1950,00 грн., тобто у розмірі 50% від повного розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 141, 150, 180-184, 192 СК України, ст.ст. 12, 76-78, 80, 89, 133, 141, 247, 263, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, задовольнити частково.
Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року по справі №208/1212/20 за позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення аліментів на утримання дитини, зі сплати аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1197 (одна тисяча сто дев`яносто сім) грн. 50 коп., щомісячно, з твердої грошової суми на стягнення їх в частці з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/5 частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання даним судовим рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.
Починаючи з дня набрання даним судовим рішенням законної сили, припинити стягнення аліментів на підставі рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року по справі №208/1212/20.
В іншій частині позовних вимог, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. в дохід держави. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1950 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості сторін:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя  Похваліта С. М.