ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/112/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/4912/24 Категорія: 304090000 	Крива Ю.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Черкаси :

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Спіциної Юлії Андріївни на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на їх користь борг з оплати послуги постачання теплової енергії у розмірі 7934 грн. 57 коп., інфляційні втрати у сумі 462 грн.19 коп., три проценти річних у сумі 256 грн.56 коп. пеню в сумі 139 грн. 21 коп., та судові витрати пов`язані з розглядом справи.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 лютого 2018 року КП «Смілакомунтеплоенерго» є надавачем послуг в сфері теплопостачання згідно рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 23 лютого 2018 року № 70 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг».
У період з листопада 2022 року по березень 2024 року включно позивачем поставлялась теплова енергія до багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 для опалення його житлових та нежитлових приміщень.
Відповідно до відомостей з реєстру речових прав на нерухоме майно, 1/2 частина нежитлового приміщення (перукарня « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), площею 29, 3 кв.м., розміщене на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_1 (спільна часткова) з 17.05.2013. Оскільки нежитлове приміщення відповідача розташоване в багатоквартирному будинку за вказаною адресою, отже ОСОБА_1 є співвласником багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .
29.10.2021 позивач на офіційному веб-сайті Смілянської міської ради опублікував договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який відповідає типовому індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженому постановою КМУ від 21.08.2019.
Зазначений договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу.
Відповідач свого обов`язку по оплаті наданих послуг з теплопостачання належним чином не виконувала, в зв`язку з чим у неї перед позивачем утворилася заборгованість з оплати послуги постачання теплової енергії в розмірі 7934 грн. 57 коп.
Дії споживача по невиконанню свого обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг порушують права надавача послуг щодо отримання плати за надані послуги, порушує фінансовий стан підприємства та спричиняє збитки.
В зв`язку з невиконання відповідачем своїх зобов`язань по сплаті житлово-комунальної послуги, позивач нарахував інфляційні втрати у сумі 462 грн 19 коп., три проценти річних у сумі 256 грн 56 коп., пеню в сумі 139 грн 21 коп., та звернувся до суду з указаним позовом.
Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2025 року позов комунального підприємства задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» заборгованість за послугу з постачання теплової енергії в сумі 4819,22 грн, втрати від інфляції у розмірі 462,19 грн, 3 % річних у розмірі 256,56 грн, пеня в сумі 246,35 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн., а всього 8206 (вісім тисяч двісті шість) гривень 72 коп.
05 червня 2025 року від представника відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 червня 2025 року скасовано заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2025 року, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В подальшому, 18.11.2024 та 25.12.2024 відповідачка додатково здійснила дві часткові оплати коштів, в результаті чого 20.01.2025 сторона позивача звернулася до суду з заявою про зменшення позовних вимог. Таким чином, на момент винесення Смілянським міськрайонним судом заочного рішення від 20.01.2025, за ОСОБА_1 значилась заборгованість за надані послуги у розмірі 4819,22 грн., яку суд і вирішив стягнути з відповідача.
Зазначає, що дійсно після винесення заочного рішення ОСОБА_1 проводила оплату коштів на рахунки позивача, які зараховувалися в оплату заборгованості в розмірі 4819,22 грн., що була наявна на момент винесення заочного рішення.
Так, з 20.01.2025 по момент винесення судом ухвали від 26.06.2025 року про скасування заочного рішення у справі №703/4912/24, ОСОБА_1 здійснила оплати на суму 6000,00 грн. (20.01.2025 – 1000,00 грн., 03.03.2025 – 1000,00 грн., 14.04.2025 – 1000,00 грн., 05.06.2025 – 3000,00 грн.).
З викладеного видно, що заборгованість, яка обліковувалась за споживачем ОСОБА_1 на момент ухвалення Смілянським міськрайонним судом заочного рішення від 20.01.2025 у розмірі 4819,22 грн була погашена відповідачем лише 05.06.2025 (6000 - 4819,22 = 1180,78 грн залишок).
Залишок коштів після оплати, проведеної 05.06.2025, в розмірі 1180,78 грн. КП «Смілакомунтеплоенерго», так само як і оплати проведені відповідачем 02.07.2025 на суму 2500,00 грн. було зараховано підприємством на погашення заборгованості споживача ОСОБА_1 , що виникла з січня 2025 року по червень 2025 року в розмірі 3005,32 грн (2836,84 грн. за постачання теплової енергії та 168,48 грн. – за абонентське обслуговування). - 1180,78 грн. + 2500,00 грн. = 3680,78 грн. сплачено ОСОБА_1 з 05.06.2025 по 02.07.2025 року; - 3680,78 грн. - 3005,32 грн. заборгованості споживача ОСОБА_1 , що виникла з січня 2025 року по червень 2025 року = 675,46 грн. (переплата). 
14.07.2025 від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, де просили стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» 462,19 грн. інфляційних нарахувань, 256,56 грн. три відсотки річних, 246,35 грн. пені та судовий збір у справі, оскільки основну суму боргу за комунальні послуги були повністю сплачені.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2025 року позов задоволено з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» втрати від інфляції у розмірі 462,19 грн, 3 % річних у розмірі 256,56 грн, пеня в сумі 246,35 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн, а всього 3387 (три тисячі триста вісімдесят сім) гривень 50 коп.
Суд погодився з розрахунком пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат, які надав позивач разом з позовною заявою.
Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 не знала та не могла знати про існування заборгованості за надані послуги, не мала можливості звернутися з цих підстав до позивача з метою врегулювання цього питання в позасудовому порядку, оскільки позивач не направляв жодних рахунків, повідомлень ОСОБА_1 . 
Також вказує, що суд не врахував заборони на нарахування штрафних санкцій з урахуванням постанови КМУ № 206 від 05.03.2022 та постанови КМУ № 1405 від 29.12.2023.
Суд не перевірив вірність нарахування пені в сумі 246,35 грн без подання позивачем відповідного розрахунку на цю суду, не здійснив самостійних розрахунків та перевірок нарахованих позивачем штрафних санкцій.
Адвокат вказує, що заборгованість ОСОБА_1 за теплопостачання місць загального користування нарахована на загальну площу приміщення, а не на площу яка належить відповідачеві, оскільки остання володіє на праві власності лише частиною приміщення, ще частина належить іншому власнику який мав би були залучений у справі як співвідповідач.
У відзиві на апеляційну скаргу КП «Смілакомунтеплоенерго» вказує про те, що судом першої інстанції жодних порушень норм матеріального та/або процесуального права допущено не було, тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2025 року залишити без змін.
За правилами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 90 000 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області № 70 від 23 лютого 2018 року КП «Смілакомунтеплоенерго» було визнано виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності з 01 лютого 2018 року.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 353886237 від 10 листопада 2023 року, відповідач ОСОБА_1 є власником 1/2 нежитлового приміщення, перукарня за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_1 є споживачем комунальних послуг, які надаються до перукарні «Аліса» в будинку АДРЕСА_1 .
Судом оглянуто акти зняття показників засобів комерційного обліку теплової енергії, якими було зафіксовано щомісячні показники лічильника на будинок та які були складені за участю представників балансоутримувача будинку.
Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 463 від 20 жовтня 2017 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 1975,04 грн/Гкал (з ПДВ).
Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 70 від 23 лютого 2018 року; № 392 від 30 вересня 2022 року, № 365 від 28 вересня 2023 року було встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення для категорії споживачів «Населення».
Згідно наданого суду розрахунку позивач нарахував ОСОБА_1 борг за теплову енергію у розмірі 7934,57 грн., інфляційні втрати у сумі 462 грн. 19 коп., три проценти річних у сумі 256 грн.56 коп., пеню в сумі 139 грн. 21 коп.
У подальшому, з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за теплову енергію в розмірі 4819,22 грн., інфляційні втрати у сумі 462,19 грн., три відсотки річних в сумі 256,56 грн., пеню в сумі 246,35 грн. та судові витрати по сплаті судового збору.
Відповідно до фіскальних чеків та Акту звірки взаємних розрахунків за період: 01.11.2022 - 23.05.2025 між КП «Смілакомунтеплоенерго» і ОСОБА_1 , відповідачем погашено суму основного боргу, заявленої до стягнення КП «Смілакомунтеплоенерго» в розмірі 4819,22 грн.
Згідно Акту звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2022-14.07.2025 між КП «Смілакомунтеплоенерго» і ОСОБА_1 за період з листопад 2022 року по липень 2025 року та оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 за липень 2024 року по липень 2025 року, станом на 14.07.2025 заборгованість на користь ОСОБА_1 – 675,46 грн.
Представником відповідача та самої ОСОБА_1 не оспорюється факт надання послуг з теплопостачання саме КП «Смілакомунтеплоенерго», а тому апеляційний суд в цій частині рішення суду не переглядає.
Доводи скаржника зводяться лише до незгоди з нарахуванням штрафних санкцій, пені, інфляційних витрат та 3% річних.
Задовольняючи позовні вимоги КП «Смілакомунтеплоенерго» суд з урахуванням повного погашення заборгованості ОСОБА_1 за тепло та заяви про зменшення позовних вимог стягнув з відповідача витрати по інфляції – 462,19 грн, 3% річних – 256,56 грн, пеню – 246,35 грн, погодившись з розрахунками, надані позивачем.
Однак апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином вказані розрахунки, не здійснив самостійного перерахунку, у зв`язку з чим, стягнув невірну суму інфляції, 3% річних та пені. 
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Так, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, якщо основне зобов`язання боржником не виконано.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (п. 3 ст. 549 ЦК України).
До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором.
Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.
Водночас, формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знеціненім грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до розрахунку втрат від інфляції, відповідачу нараховані втрати від інфляції в сумі 462,19 грн за період з 30.11.2022 по 31.07.2024, а також 3% річних за цей же період – 256,56 грн. (а.с. 52)
В подальшому, після зменшення позовних вимог у жовтня 2024 року, позивач надав розрахунок пені за період з 31.11.2022 по 31.07.2024 в сумі 246,35 грн (а.с. 59).
Дослідивши вказані розрахунки, колегія суддів вважає, що вони проведені неправильно, без урахування продовження строків (для житлово-комунальних послуг) на період дії карантину (з 12.03.2020 по 30.06.2023) та воєнного стану (з 24.02.2022 який наразі продовжено) та мораторію на нарахування санкцій з 24.02.2022 по 30.12.2023
Оскільки, згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.
Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у такій редакції. Основні зміни полягають в тому, що з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у зв`язку з неоплатою їх в не повному обсязі стосується виключно територій де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій.
Місто Сміла Черкаської області не входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 року № 309.
Отже, законодавець на рівні акту Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановив заборону нараховувати, у тому числі інфляційні втрати та 3 % річних, і такі положення до внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року стосувались території міста Сміла, а тому нормативно-правовий акт (постанова) Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року підлягає застосованню до врегулювання спірних правовідносин за період з 24 лютого 2022 року до 29 грудня 2023 року. 
Позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості, інфляційних втрат, 3 % річних заявлені за періоди, у яких діяла заборона на їх стягнення діяла, а вимога про стягнення пені заявлена за період до скасування заборони на її стягнення, тому колегія суддів вважає за необхідне здійснити перерахунок в цій частині.
При цьому розрахунок слід проводити, з урахуванням розрахунку боргу, що відповідає матеріалам справи ( а.с 66 ). 
Відповідно до вказаного розрахунку (з урахуванням продовження строків для житлово-комунальних послуг) на період дії карантину (з 12.03.2020 по 30.06.2023) та воєнного стану (з 24.02.2022 діє на сьогодні) та мораторію на нарахування санкцій з 24.02.2022 по 30.12.2023) з відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути втрати від інфляції в сумі 192,85 грн, 3% річних в сумі 80,77 грн.
Згідно з розрахунком пені за несвоєчасне виконання зобов`язань (розрахунок з урахуванням продовження строків (для житлово-комунальних послуг) на період дії карантину (з 12.03.2020 по 30.06.2023) та воєнного стану (з 24.02.2022 діє на сьогодні) та мораторію на нарахування санкцій з 24.02.2022 по 30.12.2023) з ОСОБА_1 підлягає стягненню пеня в сумі 48,34 грн.
Вказані доводи представника відповідача в цій частині знайшли своє підтвердження, та підлягають задоволенню.
Доводи щодо неправильного нарахування сум боргу в цілому, суд відхиляє, оскільки відповідач добровільно сплатила в період розгляду справи судом першої інстанції повну суму заборгованості, чим погодилася з нарахуваннями, здійсненими КП. Заперечень від ОСОБА_1 до КП не надходило.
Отже, рішення по суті спору у межах доводів апеляційної скарги не повністю відповідає вимогам законності та обґрунтованості, а тому підлягає зміні в частині стягнутих сум інфляційних втрат, 3% річних та пені, відповідно ж перерахунку судового збору.
На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 376 ЦПК України, у зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права щодо стягнення судового збору рішення суду у відповідній частині підлягає зміні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги позивача задоволені на 33,36%, то з відповідача на користь КП «Смілакомунтеплоенерго» підлягає стягненню судовий збір в сумі 808,10 грн. За розгляд справи апеляційним судом з позивача КП «Смілакомунтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір в сумі 2421 грн 43 коп. (апеляційна скарга задоволена на 66,64%).
Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Спіциної Юлії Андріївни, задовольнити частково.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2025 рокузмінити, виклавши абзац 2 його резолютивної частини у наступній редакції: «Стягнути із ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 на користь Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» втрати від інфляції у розмірі 192,85 грн, 3 % річних у розмірі 80,77 грн, пеню в сумі 48,34 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 808,10 грн.»
Стягнути з Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи апеляційним судом в сумі 2421,43 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: