ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

14 квітня 2026 року	Справа № 160/30201/24 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, подана представником позивача - адвокатом Федорчук Євгенією Анатоліївною, у якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з урахуванням 5% до грошового забезпечення внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 64% відповідних сум грошового забезпечення;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 14.05.2024 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у розмірі 64% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з травня 2024 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992, яку було призначено у розмірі 52% відповідних сум грошового забезпечення (27 років вислуги). На запит представника позивача щодо перерахунку пенсії з урахуванням 5% внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відповідач повідомив про відсутність підстав для такого перерахунку. 
Ухвалою суду від 18.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для подання відзиву, витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача.
Копія ухвали вважається врученою відповідачу 19.11.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Крім того, копію ухвали у паперовій формі з копією позовної заяви та доданими до неї документами вручено відповідачу 06.12.2024, про що в матеріалах справи міститься розписка.
22.01.2026 надійшла заява представника позивача про долучення до матеріалів справи копій додаткових угод до договору про надання правової допомоги.
Станом на час розгляду справи до суду відзив не надійшов. Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Витребувані докази від відповідача до суду не надійшли як і повідомлення про неможливість їх подання у встановлений судом строк. 
За змістом частини дев`ятої статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.
Зважаючи на те, що відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.05.2024 № 507 о/с з 14.05.2024 звільнена на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за станом здоров`я (через хворобу)). У наказі зазначено, що стаж служби для призначення пенсії становить у календарному обчисленні 23 роки 01 місяць 13 днів, загальний трудовий стаж – 27 років 08 місяців 14 днів.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену з 15.05.2024 у розмірі 52% грошового забезпечення (вислуга років 27 (календарна – 23), з урахуванням трудового стажу) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992, що підтверджується копією протоколу у пенсійній справи.
Представник позивача звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з адвокатським запитом № Б-1/2024 від 03.09.2024 про здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 15.05.2024.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 0400-010202-8/187166 від 16.09.2024 на запит представника позивача повідомлено, що оскільки ОСОБА_1 не має вислуги 25 календарних років, пенсію призначено відповідно до п. «б» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ у розмірі 52% грошового забезпечення. Підстави збільшення на 5% для пенсій, призначених за п. «б» ст. 13 Закону № 2262-ХІІ, законодавством не передбачено.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ; у редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
У преамбулі Закону № 2262-ХІІ зазначено, що Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.
Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.
У свідоцтві про хворобу № 56-с/НПУ від 18.04.2024 медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області» наявна постанова медичної (військово-лікарської) комісії про те, що ОСОБА_1 непридатна до служби в поліції.
За змістом пункту «б» статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається: особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Згідно з п. «б» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається: особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «з» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.
Особам, які є особами з інвалідністю внаслідок війни, пенсія на визначених у цьому пункті умовах призначається незалежно від віку.
Статтею 13 цього Закону передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:
а) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільненим зі служби у Службі судової охорони та звільненим зі служби у Національному антикорупційному бюро України за віком чи через хворобу, звільненим зі служби в органах та підрозділах цивільного захисту за віком чи за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;
б) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України (пункт «б» статті 12): за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).
Отже, право на визначення розміру пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ст. 13 Закону № 2262-ХІІ мають лише особи, яким пенсію призначено відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ; особам, яким пенсію призначено на підставі п. «б» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, розмір пенсії визначається відповідно до вимог п. «б» ст. 13 Закону № 2262-ХІІ, оскільки саме такий порядок чітко передбачений конструкціями зазначених норм Закону № 2262-ХІІ.
Судом встановлено, що станом на день звільнення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 досягла віку 45 років, мала вислугу у календарному обчисленні 23 роки, страховий стаж – 27 років.
Оскільки на день звільнення позивач не мала вислугу 25 календарних років, наявність якої була необхідною умовою для призначення пенсії відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, пенсію за вислугу років призначено їй з 15.05.2024 відповідно до п. «б» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.
Розмір пенсії позивача обчислено з розрахунку: 50% (за страховий стаж 25 років) + 2% (за два повні роки роботи стажу понад 25 років - по 1% за рік) = 52%.
У відповідача не було підстав для призначення позивачу пенсії у розмірі 55% грошового забезпечення з урахуванням календарної вислуги років позивача 23 роки, оскільки розмір пенсії виходячи з 55% відповідних сум грошового забезпечення може призначатися особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати, які на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Позивач станом на день звільнення зі служби права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ не набула, тому відповідачем правомірно призначено пенсію позивачу в розмірі, передбаченому п. «б» ст. 13 Закону № 2262-ХІІ.
Матеріали справи не містять відомостей про оскарження позивачем дій або рішень відповідача щодо призначення їй пенсії відповідно до п. «б» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.
З системного аналізу матеріалів справи, наведених норм законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
За подання позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.3988996088.1 від 07.11.2024.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, розподіл понесених позивачем витрат зі сплати судового збору відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 90, 243-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, код ЄДРПОУ 21910427.
Повний текст рішення складено 14.04.2026.

Суддя В.В. Рянська