Справа № 420/36136/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції термін перебування на службі в органах податкової міліції з 01.09.2004 р. по 01.07.2008 р.; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції термін перебування на службі в органах податкової міліції з 01.09.2004 р. по 01.07.2008 р., у тому числі шляхом внесення змін в наказ від 01.08.2025 р. № 943о/с, та провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення в частині виплати надбавки за стаж служби в поліції, визначення тривалості додаткової оплачуваної відпустки та премії починаючи з 07.11.2015 р., з урахуванням раніше виплачених сум грошового забезпечення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 01.09.2004 р. по 01.07.2008 р. проходила службу в органах податкової міліції (включаючи навчання як курсант), що підтверджується записами у послужному списку, присвоєнням спеціальних звань та складанням Присяги. Позивач наголошує, що згідно з чинним на той час законодавством (Закон «Про державну податкову службу в Україні» та Податковий кодекс), статус осіб податкової міліції прирівнювався до статусу працівників органів внутрішніх справ (ОВС). Оскільки п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону «Про Національну поліцію» прямо передбачає зарахування служби в ОВС до стажу в поліції, період роботи в податковій міліції також має бути включений до вислуги років. Крім того, позивач вказує на принцип правової визначеності, адже раніше ГУНП офіційно визнавало цей стаж, що підтверджується нагородженням медалями « 10 років» та « 15 років сумлінної служби», а також попередніми розрахунками грошового забезпечення. Раптове виключення цього періоду наказом від 01.08.2025 р. № 943о/с призвело до неправомірного зменшення надбавки за вислугу років з 40% до 35% та скорочення тривалості відпустки. Позивач вважає таку зміну позиції органу безпідставною та протиправною, оскільки вона порушує її соціальні гарантії та право на належне грошове забезпечення. 
Ухвалою судді від 28.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця; призначено судове засідання.
14.11.2025 до суду від Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що перелік періодів, які зараховуються до стажу служби в поліції, визначений у ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», є вичерпним і не містить згадки про службу в органах податкової міліції. ГУ НП в Одеській області наголошує, що поняття «вислуга років» для призначення пенсії та «стаж служби в поліції» для виплати надбавок не є тотожними, а тому норми Постанови КМУ № 393 не можуть застосовуватися до цих правовідносин. Наявність у законодавстві положень про проходження служби в податковій міліції у порядку, передбаченому для органів внутрішніх справ (ОВС), на думку відповідача, лише визначає процедуру служби, але не прирівнює ці види стажу між собою. Відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду у справі № 520/903/19, згідно з якою Кабінет Міністрів не має права визначати додаткові складові стажу, не передбачені законом. Видання наказу від 01.08.2025 р. № 943о/с обґрунтовується необхідністю виправлення технічної помилки, допущеної при первинному обчисленні стажу позивачки у 2015 році. Щодо вимог про перерахунок грошового забезпечення з 2015 року, відповідач зазначає, що позивачка фактично отримувала надбавку з урахуванням спірного періоду до моменту видання нового наказу, тому заборгованість за минулий час відсутня. Вимога про надання додаткової відпустки відхиляється як похідна, оскільки вона прямо залежить від стажу, обчисленого виключно за нормами профільного закону. Стосовно премії відповідач зауважує, що її встановлення та визначення розміру є дискреційним правом керівника, а не обов`язком, і не має прямого автоматичного зв`язку зі стажем у контексті позовних вимог. Також підкреслюється, що помилкове нарахування виплат у минулому не створює для позивачки законного права на отримання таких виплат у майбутньому всупереч вимогам закону. На підставі цього відповідач вважає дії управління правомірними та просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.
19.11.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою сторона позивача наполягає на зарахуванні служби в податковій міліції (2004- 2008 рр.) до стажу в поліції, оскільки цей період проходив у статусі рядового та начальницького складу із складанням Присяги. Сторона позивача обґрунтовує вимоги тим, що за законом порядок служби в податковій міліції прирівнювався до служби в органах внутрішніх справ, що прямо передбачено п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону «Про Національну поліцію». ОСОБА_1 спростовує доводи відповідача про «помилку», вказуючи на багаторічне офіційне визнання цього стажу через виплату 40% надбавки та нагородження відомчими медалями за 10 і 15 років вислуги. Сторона позивача підкреслює, що заниження стажу автоматично призвело до неправомірного зменшення бази для розрахунку премії та тривалості додаткової відпустки. Відтак, вона просить суд зобов`язати відповідача скасувати спірний наказ та відновити попередній розрахунок вислуги та виплатити різницю в грошовому забезпеченні з 2015 року.
24.11.2025 до суду від представника відповідача надійшли заперечення, згідно з якими відповідач наполягає на відхиленні позову, оскільки стаття 78 Закону «Про Національну поліцію» містить вичерпний перелік періодів служби, де робота в податковій міліції прямо не згадана. ГУНП наголошує на нетотожності понять «стаж служби в поліції» та «вислуга років», зауважуючи, що бланкетні норми про порядок проходження служби не створюють правових підстав для автоматичного зарахування стажу. Наказ від 01.08.2025 року № 943 о/с обґрунтовується як законний захід із виправлення багаторічної помилки, що приводить облік вислуги позивачки у відповідність до імперативних вимог закону. ГУ НП в Одеській області зазначає, що за минулі роки ОСОБА_1 фактично вже отримала надбавки та відпустки за завищеним стажем, тому вимоги про перерахунок за період до 2025 року є безпідставними. Щодо премій, відповідач вказує на їхній стимулюючий характер та дискреційність повноважень керівника, що виключає можливість автоматичного перерахунку через зміну стажу.
Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 розпочала свою професійну діяльність 1 вересня 2004 року, коли наказом Національної академії державної податкової служби України № 1568 була зарахована курсантом 1-го курсу факультету податкової міліції.
При зарахуванні на навчання позивачці було присвоєно спеціальне звання «рядовий податкової міліції», а сама вона склала Присягу на вірність Українському народові, текст якої був долучений до її особової справи.
Протягом навчання позивачка послідовно отримувала освітні ступені: у лютому 2007 року їй присвоєно кваліфікацію «бакалавр з права», а 20 червня 2008 року - кваліфікацію «юрист» (спеціаліст) за напрямом «Правоохоронна діяльність».
Одночасно із завершенням навчання, наказом голови ДПА України від 20.06.2008 № 12350, ОСОБА_1 було присвоєно спеціальне звання «лейтенант податкової міліції».
У період з 23 червня по 1 липня 2008 року позивачка проходила безпосередню службу на посаді оперуповноваженого сектору оперативних заходів у ДПІ у Новоукраїнському районі Кіровоградської області.
З 17 листопада 2008 року по 6 листопада 2015 року ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ (ГУМВС України в Одеській області) на посадах інспектора, дізнавача та слідчого.
З 7 листопада 2015 року (дати створення Національної поліції України) по теперішній час позивачка проходить службу в ГУ НП в Одеській області в статусі поліцейського.
З моменту переходу до Національної поліції у 2015 році та до серпня 2025 року ГУ НП в Одеській області фактично враховувало період навчання та служби в податковій міліції (2004-2008 рр.) до загального стажу служби позивачки.
На підставі такого розрахунку стажу ОСОБА_1 отримувала надбавку за вислугу років, яка з липня 2023 року становила 35%, а з вересня 2023 року зросла до 40% від посадового окладу.
За цей же період стаж служби позивачки визнавався достатнім для отримання відомчих нагород: у 2016 році вона отримала медаль «10 років сумлінної служби», а у 2022 році медаль « 15 років сумлінної служби», що підтверджувало офіційне визнання її вислуги керівництвом.
1 серпня 2025 року ГУНП в Одеській області видало наказ № 943 о/с, яким змінило підхід до обчислення стажу позивачки, виключивши з нього період перебування в податковій міліції (з 01.09.2004 по 01.07.2008).
Згідно з цим наказом, стаж служби ОСОБА_1 станом на серпень 2025 року був встановлений у розмірі 16 років 08 місяців 14 днів, що призвело до зменшення розміру надбавки за вислугу років з 40% до 35% (починаючи з жовтня 2025 року).
Зміна стажу також вплинула на тривалість щорічної додаткової оплачуваної відпустки позивачки, яку відповідач розрахував як 11 календарних днів (виходячи з повних 16 років служби), замість більшої кількості днів, на які вона претендувала з урахуванням служби у податковій міліції.
Зважаючи на те, що служба ОСОБА_1 у податковій міліції з 01.09.2004 р. по 01.07.2008 р. підлягає зарахуванню до стажу проходження служби у поліції, який, відповідно до ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки, позивачка звернулася до суду із даним позовом.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Частиною першою статті 60 Закону №580-VIII встановлено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно правових норм статті 78 Закону №580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Приписами частини 2 статті 78 Закону №580-VIII визначено, що до стажу служби в поліції зараховуються:
1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;
2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;
3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;
4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;
5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;
6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Згідно частин 3-4 статті 78 Закону №580-VIII під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення. Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС України, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 № 60, визначено, що до вислуги років для виплати поліцейським надбавки за стаж служби зараховуються періоди, які визначені частиною другою статті 78 Закону України "Про Національну поліцію".
Із аналізу наведених норм права слідує, що обчислення стажу служби в поліції врегульовано статтею 78 Закону України "Про Національну поліцію", частина друга якої містить перелік посад (періодів служби), які зараховуються до стажу служби в поліції.
Відтак, при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки слід застосовувати приписи частини другої статті 78 Закону України "Про Національну поліцію", якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції.
Суд зауважує, що в переліку, визначеному частиною 2 статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" відсутня служба в органах податкової міліції. Однак, пункт 3 частини 2 статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" передбачає, що до стажу служби в поліції зараховуються служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.
При цьому, на переконання позивача, служба в органах податкової міліції прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ України, а тому вона має бути зарахована до стажу служби в поліції. надаючи правову оцінку вказаним доводам позивача, суд зазначає наступне.
Відповідно до змісту статті 19 Закону України від 04.12.1990 року №509-ХІІ "Про державну податкову службу в Україні" (далі - Закон №509-ХІІ), податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.
У статті 21 Закону № 509-XII, яка визначала повноваження податкової міліції, зазначено, що податкова міліція відповідно до покладених на неї завдань: приймає і реєструє заяви, повідомлення та іншу інформацію про злочини і правопорушення, віднесені до її компетенції, здійснює в установленому порядку їх перевірку і приймає щодо них передбачені законом рішення; здійснює відповідно до закону оперативно-розшукову діяльність, досудову підготовку матеріалів за протокольною формою, а також проводить дізнання та досудове (попереднє) слідство в межах своєї компетенції, вживає заходів до відшкодування заподіяних державі збитків; виявляє причини і умови, що сприяли вчиненню злочинів та інших правопорушень у сфері оподаткування, вживає заходів до їх усунення; забезпечує безпеку діяльності органів державної податкової служби та їх працівників, а також захист працівників від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням ними службових обов`язків; запобігає корупції та іншим службовим порушенням серед працівників державної податкової служби; збирає, аналізує, узагальнює інформацію щодо порушень податкового законодавства, прогнозує тенденції розвитку негативних процесів кримінального характеру, пов`язаних з оподаткуванням.
Частина 1 статті 24 Закону № 509-XII, визначала, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.
Окрім того, статтею 26 Закону № 509-XII було визначено, що держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Законом України від 05.07.2012 № 5083-VI "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні" визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про державну податкову службу в Україні", а також доповнено Податковий кодекс України розділом XVIII-2 ("Податкова міліція").
Статтею 348 ПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Завданнями податкової міліції є: запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у сфері оподаткування та бюджетній сфері, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук осіб, які переховуються від слідства та суду за кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування та бюджетній сфері; запобігання і протидія корупції у контролюючих органах та виявлення її фактів; забезпечення безпеки діяльності працівників контролюючих органів, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків.
Відповідно до приписів п. 353.1 ст. 353 ПК України, особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Пунктом 356.1. ст. 356 Податкового кодексу України передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Таким чином, статями 353, 356 ПК України визначено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ; на них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист". Натомість, за змістом частини першої у взаємозв`язку з пунктом 3 частини 2 статті 78 Закону №580-VIII до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.
Суд зауважує, що питання наявності правових підстав для зарахування поліцейському стажу служби в органах податкової міліції до стажу служби в поліції вже досліджувалося Верховним Судом. Так, 07 жовтня 2020 року Верховний Суд ухвалив постанову в справі №826/16143/18 за схожих фактичних обставин справи і правового регулювання спірних відносин.
У наведеній постанові, проаналізувавши повноваження, завдання та функції податкової міліції та відповідних підрозділів поліції, Верховний Суд дійшов висновку, що ці органи здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Враховуючи зазначене, Суд погодився із висновком судів попередніх інстанцій щодо тотожності правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах податкової міліції, вказавши, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувалися та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.
Зрештою у контексті спірних правовідносин Верховний Суд дійшов висновку, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах податкової служби України прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ України.
Вказана правова позиція надалі підтримана Верховним Судом у постановах від 13 серпня 2021 року у справі №440/1564/20, від 11 листопада 2021 року у справі №280/1546/21, від 02 червня 2022 у справі №280/8419/20, та в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.
Підсумовуючи, суд зазначає, що служба в органах податкової міліції осіб начальницького і рядового складу здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для органів внутрішніх справ, а відтак, має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.
Вказане свідчить, що законодавством, чинним на час проходження позивачем служби в податковій міліції, статус осіб, які проходили службу в податковій міліції, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, а відповідно до пункту 3 частини другої статті 78 Закону № 580-VIII, до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.
У зв`язку з цим, період проходження служби в податковій міліції повинен зараховуватись до стажу служби в поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону №508-VIII. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22.12.2022 по справі №380/8659/20.
З урахування викладеного, суд приходить до висновку, що стаж служби ОСОБА_1 в органах податкової міліції з 01.09.2004 р. по 01.07.2008 має бути зарахований до стажу її служби в поліції, а тому бездіяльність відповідача щодо не зарахування позивачу вказаного стажу є протиправною.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.
Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.
Окрім того, суд враховує, що статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahalv. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).
Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відтак, суд вважає, що порушенні права позивачки підлягають захисту та відновленню шляхом покладення на Головне управління Національної поліції в Одеській області зобов`язання зарахувати позивачці до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, період проходження нею служби в органах податкової міліції з 01.09.2004 р. по 01.07.2008 р.
Розглядаючи позовну вимогу в частині зобов`язання ГУ НП в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 спірний період служби саме шляхом внесення змін до наказу від 01.08.2025 р. № 943о/с, а також проведення перерахунку та виплати грошового забезпечення, премій та визначення відпустки починаючи з 07.11.2015 р., суд зазначає наступне.
Предметом спірних у даній справі правовідносин є наявність у позивачки самого права на зарахування періоду служби в органах податкової міліції з 01.09.2004 р. по 01.07.2008 р. до стажу служби в поліції. Встановивши наявність такого права, суд здійснює захист інтересів позивача шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії щодо зарахування цього стажу.
Водночас, питання визначення конкретного механізму та способу, яким будуть здійснені дії щодо такого зарахування (зокрема, шляхом видання нового наказу чи внесення змін до існуючих розпорядчих документів), а також безпосередня процедура нарахування конкретних сум грошового забезпечення та визначення кількості днів відпустки, належить до виключних дискреційних повноважень відповідача як суб`єкта владних повноважень.
Суд не може перебирати на себе функції органу поліції та встановлювати конкретні параметри внутрішніх наказів або здійснювати первинний бухгалтерський розрахунок виплат, оскільки це виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Окрім того, як встановлено судом, позивачка фактично отримувала надбавку у розмірі 40% до серпня 2025 року, що виключає потребу у перерахунку за період, коли права позивачки фактично не порушувалися (з 2015 по 2025 рр.).
З огляду на викладене, позовні вимоги в частині визначення конкретного способу виконання (шляхом зміни наказу № 943о/с) та проведення перерахунків з 07.11.2015 року задоволенню не підлягають, оскільки захист права позивача повністю забезпечується загальним зобов`язанням відповідача зарахувати спірний період до стажу служби.
Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.
Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.
З огляду на матеріали справи, з метою отримання правової (правничої) допомоги щодо надання правової консультації, підготовки матеріалів, складання процесуальних документів, представництва інтересів у суді ОСОБА_1 звернулася до Адвокатського об`єднання «Щит».
Між ОСОБА_1 та АО «Щит» укладено договір про надання правової допомоги від 10.10.2025 р. № 1-145 (далі - Договір).
13.10.2025 р. ОСОБА_1 сплачено на користь АО «Щит» гонорар у розмірі 5 000 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № @2PL817023.
01.12.2025 р. між АО «Щит» та ОСОБА_1 складено акт приймання-передачі наданих правових послуг № 1 (далі - Акт № 1), згідно якого АО «Щит» надало комплекс правових послуг, загальна вартість яких складає 15 000 грн., а саме: 1. Проведення усної консультації з питання оскарження бездіяльності ГУНП в Одеській області щодо не зарахування до стажу служби в поліції періоду перебування на службі в органах податкової міліції, витрачений час - 45 хв.; 2. Підготовка та подача до ГУНП в Одеській області адвокатського запиту від 13.10.2025 р. № 1 щодо надання інформації про стаж служби в поліції ОСОБА_1 , станом на дату надання відповіді на запит, надання завірених копій наказів про проходження служби в поліції, витрачений час - 1 год.; 3. Підготовка та подача до ГУНП в Одеській області адвокатського запиту від 13.10.2025 р. № 2 щодо надання інформації стосовно нагородження ОСОБА_1 медаллю « 15 років сумлінної служби», витрачений час - 45 хв.; 4. Підготовка та подача до ГУНП в Одеській області адвокатського запиту від 13.10.2025 р. № 3 стосовно надання детального розрахунку стажу служби в поліції ОСОБА_1 , установленого станом на 01 серпня 2025 р. - 16 років 08 місяців 14 днів, з зазначенням періодів проходження нею служби, які не були зараховані до стажу служби в поліції, витрачений час - 45 хв.; 5. Підготовка та подача до ГУНП в Одеській області адвокатського запиту від 15.10.2025 р. № 4 стосовно надання інформації щодо виплаченої ОСОБА_1 надбавки за стаж служби в поліції за період з 07.11.2015 р. по сьогоднішній день, витрачений час - 45 хв.; 6. Підготовка та подача до Архівного відділу виконавчого комітету Ірпінської міської ради адвокатського запиту від 23.10.2025 р. № 6 щодо отримання копій наказів про зарахування ОСОБА_1 на навчання, присвоєння їй спеціальних звань, витрачений час - 1 год.; 7. Підготовка та подання до Одеського окружного адміністративного суду позовної заяви про визнання протиправною бездіяльності ГУНП в Одеській області щодо не зарахування до стажу служби в поліції термін перебування на службі в органах податкової міліції з 01.09.2004 р. по 01.07.2008 р., зобов`язання зарахувати до стажу служби в поліції термін перебування на службі в органах податкової міліції з 01.09.2004 р. по 01.07.2008 р., у тому числі шляхом внесення змін в наказ від 01.08.2025 р. № 943о/с, та проведення перерахунку і виплати грошового забезпечення в частині виплати надбавки за стаж служби в поліції, визначення тривалості додаткової оплачуваної відпустки та премії починаючи з 07.11.2015 р., з урахуванням раніше виплачених сум грошового забезпечення, в тому числі, аналіз та дослідження наданих Клієнтом документів, пошук та вивчення судової практики Верховного Суду з аналогійних правовідносин, копіювання та засвідчення документів, які долучаються до позову (справа № 420/36136/25), витрачений час - 10 год.; 8. Підготовка та подання відповіді на відзив (справа № 420/36136/25), витрачений час - 4 год.
Відповідно до п. 3 Акту № 1 АО «Щит» засвідчує отримання від Клієнта гонорару у розмірі 5 000 гривень.
Згідно з п. 4 Акту № 1 Клієнт зобов`язався здійснити оплату залишку гонорару у розмірі 10 000 гривень протягом 5 днів, з моменту підписання даного Акту.
01.12.2025 р. ОСОБА_1 сплачено на користь АО «Щит» залишок гонорару у розмірі 10 000 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № @2PL148807.
З огляду на зазначене, представник позивача просить суд стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 гривень.
Згідно з ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачем до суду надано заперечення, в якому відповідач зазначає, що вважає заявлену суму необґрунтованою та неспівмірною зі складністю справи, яка є малозначною та розглядається за спрощеною процедурою без виклику сторін. Оскільки представник позивача лише готував письмові документи без участі в судових засіданнях, обсяг його фактичної роботи є мінімальним. Згідно зі ст. 134 та 139 КАС України, розмір витрат має бути пропорційним предмету спору та часу, витраченому адвокатом, а сума у 15 000 грн значно перевищує ринкові ціни для таких категорій справ.
Разом з тим, розмір понесених витрат на правничу допомогу входить до предмету доказування по справі. При цьому, позовні заяви цієї категорії фактично є шаблонними та не потребують значного часу та витрат на їх складання, рівно як і за розглядуваних обставин не потребувало значного часу вивчення судової практики в аналогічних спорах. Так, правовий аналіз судової практики та складання позовної заяви по схожих справах є порівняно типовою роботою, яка не розпочинається спочатку при підготовці наступного позову, а робота із практикою в подальших роботах повторює первісні судові практики. Тобто обсяги роботи при складанні однотипних позовних заяв за аналогічних спірних правовідносин не потребують докладання однакових зусиль та часу у порівнянні із опрацюванням іншої категорії спорів.
При викладених обставинах, дослідивши матеріали даної справи, суд вважає заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу неспівмірним зі складністю справи; часом, витраченим адвокатом; обсягом наданих послуг, ціною позову (позов немайнового характеру) і значенням справи для сторони, та, з урахуванням судового розсуду, вважає достатнім і співмірним розмір витрат правничої допомоги в сумі 2000 грн.
При цьому суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17.
Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (65014, Одеська область, м. Одеса, вул. Єврейська, 12; ЄДРПОУ 40108740) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, періоду проходження нею служби в органах податкової міліції з 01.09.2004 р. по 01.07.2008 р.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, період проходження нею служби в органах податкової міліції з 01.09.2004 р. по 01.07.2008 р.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн. 96 коп.).
Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк