П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/11772/25	

Перша інстанція: суддя Лебедєва Г.В.,
повний текст судового рішення
складено 22.01.2026, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) та зобов`язання вичинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі – відповідач, ГУ ДПС), в якому просила: 
- визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргів (недоїмки) ГУ ДПС №Ф-12408-53 від 08.02.2019 року та №Ф-12408-53 від 02.02.2021 року зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 18276,72 грн. та 37788,74 грн. відповідно;
- визнати протиправними та скасувати нараховані суми внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 2017-2020 років;
- зобов`язати відповідача провести відповідне коригування, внести зміни до інформаційно-комунікаційних систем, інтегрованої картки платника, виключивши з них відповідні нарахування ЄСВ та штрафні санкції, пов`язані з цим.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення позивача до суду з позовом до ГУ ДПС про скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) та зобов`язання вичинити певні дії. Позовну заяву залишено без розгляду.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строків звернення до суду з доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду, з визначенням обставин, які були б об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення, були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій.
29.04.2025 року до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування заяви позивач вказує, що із додатку «Дія» вона дізналася про оскаржувані вимоги, їх кількість, номери та коли вони були видані. Після цього вона 15.03.2025 року звернулася до державної податкової служби (лист відправлений з «Укрпошти» 18.03.2025 року, зареєстрований у ДПС 20.03.2025 року) із листом про роз`яснення щодо даних вимог. У листі від 04.04.2025 року ДПС їй повідомила про наявність боргів. З цього часу їй стало відомо про суть вказаних вимог ГУ ДПС про сплату боргів (недоїмки) з ЄСВ №Ф-12408-53 від 08.02.2019 року та №Ф-12408-53 від 02.02.2021 року, за що саме вони оформлені, які суми боргів в них вказані, і саме з цього часу, вважає, що для неї розпочався шестимісячний перебіг строку звернення до суду. Через 9 днів від вихідного номеру листа ДПС вона звернулася до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2026 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду, позовну заяву залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: заяви про поновлення строків звернення до суду з доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду, з визначенням обставин, які були б об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення, були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій.
19.01.2026 року до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в якій позивач просила суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом та поновити пропущений строк звернення до суду з позовом. В обґрунтування заяви позивач зазначала, що 29.12.2024 року вона досягла пенсійного віку та з грудня 2024 року їй було призначено пенсію за віком. Але призначена пенсія, яка на її картковий рахунок зараховувалася, була заблокована виконавчою службою. Позивач вказує, що почала шукати причини блокування. Їй повідомили друзі, що їх можна переглянути у додатку «Дія». Утримання проводилися з заробітку до досягнення пенсійного віку. З 2022 року в добровільному порядку кошти вона не перераховувала. Із заробітку списувалися деякі суми безпосередньо роботодавцем, але вона на ці відрахування не звертала уваги, оскільки це було схоже на податкові відрахування. На початку 2025 року із додатку «Дія» вона дізналася про оскаржувані вимоги, їх кількість, номери та коли вони були видані. Після цього 15.03.2025 року звернулася до державної податкової служби (лист відправлений з «Укрпошти» 18.03.2025 року, зареєстрований у ДПС 20.03.2025 року) із листом про роз`яснення щодо даних вимог. У листі від 04.04.2025 року ДПС повідомила про наявність боргів. Позивач зазначає, що з цього часу їй стало відомо про суть вказаних вимог ГУ ДПС про сплату боргів (недоїмки) з ЄСВ №Ф-12408-53 від 08.02.2019 року та №Ф-12408-53 від 02.02.2021 року, за що саме вони оформлені, які суми боргів в них вказані, і саме з цього часу, вона вважає, що для неї розпочався шестимісячний перебіг строку звернення до суду.
Здійснивши аналіз матеріалів справи та наведених в заяві про поновлення строку на подання позовної заяви обставин, суд першої інстанції прийняв оскаржувану ухвалу від 22.01.2026 року про визнання неповажними причини пропуску строку звернення до суду з позовом та залишення позову без розгляду.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що у заяві про поновлення процесуальних строків позивач не вказала, які саме об`єктивні поважні (непереборні) причини унеможливили її звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк; не навела змістовних і вагомих доводів щодо вчинення нею всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати її процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не довела, що в цій справі неможливість вчасного подання позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від її волевиявлення. Пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, предметом оскарження у цій справі є дві вимоги ГУ ДПС зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які були сформовані ще в 2019 та в 2021 роках.,
За приписами абзацу 7, 11 ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до податкового органу вищого рівня у письмовій формі протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це податкового органу, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником.
У разі якщо згоди з податковим органом не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного податкового органу або оскаржити вимогу до податкового органу вищого рівня чи в судовому порядку.
Частиною 1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Проте, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Частина 1 ст.118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Частинами 1, 2 ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У постанові від 25.02.2021 року у справі №580/3469/19 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював правовий висновок, що строк, протягом якого особа може звернутися до суду після застосування процедури досудового оскарження вимоги фіскального органу про сплату єдиного внеску складає три місяці з дня отримання платником рішення контролюючого органу вищого рівня, прийнятого за наслідками розгляду відповідної скарги. Судова палата дійшла висновку, що Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не передбачає застосування обмежувального (присічного) строку в 10 днів для судового оскарження та/або послідовного застосування цього ж 10-денного строку двічі поспіль у разі незадоволення скарги, поданої в адміністративному порядку. Отже, платник єдиного внеску для захисту своїх законних прав, свобод і законних інтересів має право на звернення до суду з позовом про оскарження вимоги у межах гарантованого процесуальним законом строку, встановленого статтею 122 КАС України.
Незважаючи на те, що у постанові від 25.02.2021 року у справі №580/3469/19 Верховним Судом сформульовано правовий висновок щодо строку оскарження у судовому порядку вимоги про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску за умови попереднього використання позивачем процедури адміністративного оскарження такої вимоги, це не змінює підхід до нормативного розуміння застосування строку звернення до суду у справах такої категорії.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі №140/813/19, від 18.11.2021 року у справі №460/5355/20, від 21.10.2021 року у справі №460/626/19.
Враховуючи все вище наведене, можна зробити висновок, що скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до податкового органу вищого рівня у письмовій формі протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, а строк звернення до адміністративного суду за захистом прав у такій категорії справ становить шість місяців, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Якщо позивач скористався можливістю досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Доказів оскарження вимог про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному порядку матеріали справи не містять.
Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом визначеного процесуальним законом строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Причина пропуску строку, за загальним правилом, може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) обставина виникла протягом строку, який встановлений законом або судом; 4) обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом або судом. У свою чергу, поважною причиною може бути обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який встановлений законом або судом та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 16.09.2021 року у справі №560/5412/20, від 01.06.2022 року у справі №460/100/21, від 29.03.2023 року у справі №380/10073/20, від 04.07.2023 року у справі №620/4707/22, від 20.07.2023 року у справі №420/8355/22.
Слід також зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.02.2021 року у справі №800/30/17 зауважила, що вжиття конструкції "повинна була дізнатися" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
У постанові Верховного Суду від 12.05.2022 року у справі №640/8010/20 зроблено загальний висновок про те, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Приписами ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Відповідно до п.4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за №508/26953 та у редакції наказу Міністерства фінансів України від 21.12.2020 року №790), датою вручення платнику єдиного внеску вимоги про сплату боргу (недоїмки) в електронній формі є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки вимоги платнику єдиного внеску. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення вимоги про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення вимоги про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.
У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Отже, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається врученою платнику й у разі, якщо поштове відправлення повернуте оператором поштового зв`язку.
З матеріалів справи вбачається, що ГУ ДПС вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-12408-53 від 08.02.2019 року та №Ф-12408-53 від 02.02.2021 року були надіслані позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак поштові відправлення були повернуті відправнику з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», останню вимогу було надіслано 20.02.2021 року.
Таким чином, враховуючи дату звернення позивача до суду - 13.04.2025 року (дата направлення позову засобами поштового зв`язку), позовну заяву було подано фактично після спливу більше чотирьох років з дня винесення та направлення спірних вимог про сплату боргу (недоїмки).
В заявах про поновлення строку на звернення до суду з позовом, позивач посилалася на те, що вона дізналася про оскаржувані вимоги із додатку «Дія», та вже після цього 15.03.2025 року звернулася до ДПС із листом про роз`яснення щодо даних вимог.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, особисто позивачем в апеляційній скарзі, в додатку «Дія» відображаються виконавчі провадження відкриті відносно особи.
Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, відносно позивача були відкриті два виконавчих провадження де стягувачами виступали ГУ ДФС в Одеській області та ГУ ДПС в Одеській області, які були відкриті 15.05.2019 року (№АСВП: 59116680) та 06.10.2021 року (№АСВП: 67053212), відповідно.
При цьому, з наданих відповідачем витягів з інтегрованої картки платника з єдиного соціального внеску ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за 2018-2025 роки, убачається, що позивачем:
- 10.02.2022 року було сплачено до бюджету 706,82 грн., які стягнено в межах виконавчого провадження на підставі платіжного доручення №2606 від 09.02.2022 року;
- 03.08.2022 року було сплачено до бюджету 995,27 грн., які стягнено в межах виконавчого провадження на підставі платіжного доручення №7694 від 02.08.2022 року;
- 02.09.2022 року було сплачено до бюджету 995,27 грн., які стягнено в межах виконавчого провадження на підставі платіжного доручення №8647 від 01.09.2022 року;
- 04.10.2022 року було сплачено до бюджету 995,27 грн., які стягнено в межах виконавчого провадження на підставі платіжного доручення №9581 від 03.10.2022 року;
- 18.10.2022 року було сплачено до бюджету 960,43 грн., які стягнено в межах виконавчого провадження на підставі платіжного доручення №9865 від 17.10.2022 року;
- 05.12.2022 року було сплачено до бюджету 995,27 грн., які стягнено в межах виконавчого провадження на підставі платіжного доручення №10984 від 02.12.2022 року;
- 09.12.2023 року було сплачено до бюджету 1643,27 грн., які стягнено в межах виконавчого провадження на підставі платіжного доручення №3835 від 06.12.2023 року;
- 09.12.2023 року було сплачено до бюджету 5705,93 грн., які сплачено на підставі платіжного доручення №14665 від 09.12.2023 року.
В заяві про поновлення строку позивач вказує, що утримання проводилися з заробітку до досягнення пенсійного віку. З 2022 року в добровільному порядку кошти вона не перераховувала. Із заробітку списувалися деякі суми безпосередньо роботодавцем, але вона на ці відрахування не звертала уваги, оскільки це було схоже на податкові відрахування.
Однак, позивачем не надано до суду будь яких доказів працевлаштування в 2022, 2023 роках.
Так, згідно ч.1 ст.69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
Положення ст.110 КЗпП України передбачають, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:
а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;
б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати;
в) сума заробітної плати, що належить до виплати.
Отже, якщо враховувати, що позивач була дійсно працевлаштована в 2022, 2023 роках, то наведене вище свідчить про те, що в разі утримання роботодавцем з заробітної плати позивача заборгованості за виконавчими провадженнями, відкритими на підставі оскаржуваних вимог, позивач повинна була бути повідомлена при кожній виплаті заробітної плати.
А тому, якщо враховувати наведені доводи позивача, остання що не найменше з лютого 2022 року повинна була дізнатися про наявність оскаржуваних вимог про сплату боргу (недоїмки), на підставі яких в межах виконавчих проваджень з неї здійснювалося стягнення протягом 2022-2023 року.
За таких обставин, колегія суддів вважає наведені в заяві про поновлення строку на звернення до суду з позовною заявою та наведені в апеляційній скарзі доводи позивача неспроможними.
Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснювала погашення заборгованості в добровільному порядку, про що свідчить здійснення сплати заборгованості на підставі платіжного доручення №14665 від 09.12.2023 року з призначенням платежу «Сплата суми податків i зборів / єдиного внеску», яка відбулася не в межах виконавчого провадження, тобто позивач була обізнана або повинна була бути обізнана про наявність заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску набагато раніше чім стверджує.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що заява позивача про поновлення строку на звернення до адміністративного суду з позовною заявою задоволенню не підлягає.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	О.В. Джабурія   Н.В. Вербицька