ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3459/26 Справа № 182/3416/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Гапонова А.В., Красвитної Т.П. 
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №182/3416/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Адванс Лізинг» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Яворського Сергія Станіславовича на ухвалу Покровського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року про залишення позову без розгляду, постановлену у складі судді Томаш В.І., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року позивач ТОВ «Адванс Лізинг» звернувся до Покровського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
З урахуванням збільшення розміру позовних вимог від 10 жовтня 2024 року, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Адванс Лізинг» 1 100 448,97 грн. основного боргу та 582 274,98 грн. – 70% річних, а також судові витрати по справі.
В обґрунтування позову зазначив, що відповідач ОСОБА_1 неналежно виконував зобов`язань за договором фінансового лізингу 42ФЛ-21 від 11 червня 2021 року в частині повного та своєчасного здійснення лізингових платежів, де відповідач ОСОБА_2 є поручителем по договору поруки №1П/42ФЛ-21 від 12 червня 2021 року.
27 листопада 2025 року до суду від представника позивача ТОВ «Адванс Лізинг» - адвоката Талоконова К.В. надійшла письмова заява, в якій останній просить позовну заяву в частині солідарного стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 , де відповідач ОСОБА_2 є поручителем по договору поруки №1П/42ФЛ-21 від 12 червня 2021 року - залишити без розгляду.
Ухвалою Покровського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року позов ТОВ «Адванс Лізинг» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості» в частині солідарного стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 - залишено без розгляду, на підставі ч.1 п.5 ст.257 ЦПК України. 

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Яворський С.С. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, помилково допустив порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що за клопотанням представника позивача змінено предмет позову, але судом не вирішено питання щодо вимоги щодо судових витрат стосовно ОСОБА_2 .
Зазначає, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваної ухвали помилково не вирішено вимогу позивача про стягнення судових витрат з ОСОБА_2 .
У зв`язку з чим просить ухвалу Покровського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року змінити, позовну заяву ТОВ «Адванс Лізинг» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості» в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_2 - залишити без розгляду. В решті ухвалу суду залишити без змін.

Представник позивача ТОВ «Адванс Лізинг» - адвокат Талоконов К.В. скориставшись своїм правом подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає аргумент апелянта про те, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної ухвали, помилково не вирішено вимогу позивача про стягнення судових витрат з ОСОБА_2 , є безпідставним.
Зазначає, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета та підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. 
Наголошує, що вимога позивача про стягнення судових витрат з ОСОБА_2 за своєю правовою природою не є предметом позову, як на тому наголошує апелянт.
Вказує, що згідно матеріалів справи, до постановлення ухвали Покровського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року, предметом позову було солідарне стягнення 1 428 748,73 грн. основного боргу та 1 990 668,43 грн. - 70% річних з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а після її постановлення - стягнення 1 428 748,73 грн. основного боргу та 1 990 668,43 грн. - 70% річних з ОСОБА_1 .
Вказує, що залишаючи без розгляду позовну заяву ТОВ «Адванс Лізинг» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості» в частині солідарного стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 , загальна сума позову у розумінні абз.3 ч.7 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» та ч.1 ст.543 ЦК України не змінювалась.
Відповідно й на підставі положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладатиметься на сторони (ТОВ «Адванс-Лізинг» та/або ОСОБА_1 ) пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Покладення ж судових витрат на ОСОБА_2 автоматично не здійснюватиметься, оскільки вона вже не є стороною у справі.
Зауважує, що приписи ч.3 ст.257 ЦПК України не покладають на суд обов`язок вирішення питання про розподіл між сторонами судових витрат, а лише надають таке право, що у свою чергу не позбавляє суд першої інстанції зазначити про розподіл судових витрат у резолютивній частині рішення на підставі п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України.
У зв`язку з чим, просить ухвалу Покровського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року у справі №182/3416/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Адванс-Лізинг» 10 000 грн. витрат на правничу (правову) допомогу.

Учасники справи у судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «Адванс Лізинг» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
З урахуванням збільшення розміру позовних вимог позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Адванс Лізинг» 1 100 448,97 грн. – основного боргу та 582 274,98 грн. – 70% річних, а також судові витрати по справі.
Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за договором фінансового лізингу 42ФЛ-21 від 11 червня 2021 року в частині повного та своєчасного здійснення лізингових платежів, де відповідач ОСОБА_2 є поручителем по договору поруки №1П/42ФЛ-21 від 12 червня 2021 року.
Від представника позивача надійшла письмова заява, в якій останній просив залишити позовну заяву без розгляду в частині солідарного стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 , де відповідач ОСОБА_2 є поручителем по договору поруки №1П/42ФЛ-21 від 12 червня 2021 року. 

Постановляючи оскаржену ухвалу про залишення без розгляду позовної щодо вимоги до відповідача ОСОБА_2 , суд першої інстанції керувався приписами ч.1 п.5 ст.257 ЦПК України. 

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини друга, четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю варто розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб (стаття 43 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
Подання до суду заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.
На ряду з цим, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим зокрема ч.1 ст.55 Конституції України, п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.1 ст.4 ЦПК України, є безумовним доступом до правосуддя незалежного від обґрунтованості позову.

З тексту позовної заяви вбачається, що ТОВ «Адванс Лізинг» ставить питання про стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми основного боргу та відсотків, а також просить розподілити судові витрати по справі.
Задовольняючи заяву про залишення позову щодо стягнення сум заборгованості з ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції керувався п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.
Питання, яке ставить апелянт щодо зміни оскаржуваної ухвали і залишення без розгляду позовної заяви в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_2 судом не вирішувались, оскільки позивачем в заяві про залишення позову щодо ОСОБА_2 не ставились.
Крім того, питання про стягнення судових витрат в даному випадку регулюється ч.3 ст.142 ЦПК України, згідно якої у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються.
Таким чином підстав для задоволення апеляційної скарги і зміни ухвали Покровського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року у справі №182/3416/23 не має.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначився із застосовними нормами матеріального права та не допустив порушень процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду - залишенню без змін. 

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо питання про стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Адванс-Лізинг» 10000 грн. витрат на правничу (правову) допомогу колегія суддів зазначає наступне.
У постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним.
В питанні критеріїв співмірності витрат, слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів доходить висновку, що розмір заявлених витрат, зважаючи на складність справи, є завищеним та необґрунтованим, а тому вимога про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу (правову) допомогу не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яворського Сергія Станіславовича - залишити без задоволення. 
Ухвалу Покровського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 18.03.2026р.

Головуючий суддя О.В.Агєєв