Справа № 487/961/26 
Провадження № 2/487/1543/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2026 м. Миколаїв

Заводський районний суду міста Миколаєва в складі: 
головуючої судді Скоринчук К.М., 
за участю: 
секретаря судового засідання Карбівничої А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товарна біржа «Нерухомість-Центр», приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Коханенко Ольга Григорівна про визнання договору міни нерухомого майна дійсним та визначення частки у праві спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

У Заводський районний суд м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товарна біржа «Нерухомість-Центр», приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Коханенко Ольга Григорівна про визнання договору міни нерухомого майна дійсним та визначення частки у праві спільної сумісної власності.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.12.1998 батько позивачки ОСОБА_5 , її мати ОСОБА_7 , яка діяла у своїх інтересах та в інтересах своїх дітей – ОСОБА_8 та ОСОБА_6 уклали з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір міни нерухомого майна, а саме: договір міни квартири АДРЕСА_1 на квартиру АДРЕСА_2 . Договір міни укладений на Товарній біржі «Нерухомість-Центр» та зареєстрований нею ж за №216, а 05.01.1999 зареєстровано в КП «ММБТІ» про що у реєстровій книзі здійснено запис №18711.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивачки – ОСОБА_7 . Позивач 20.11.2025 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та 02.02.2026 із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, а саме на вказану квартиру. Однак, отримала відмову з тих підстав, що на час укладення договору міни позивачка та її брат були неповнолітніми, а тому такий договір підлягав нотаріальному посвідченню, проте таким не є. Окрім того, квартира перебуває у спільній сумісній власності без визначення часток та нотаріус не може їх визначити самостійно. За вказаних обставин позивачка звернулася до суду та просить задовольнити позов.
18 лютого 2026 року постановлено ухвалу про призначення у справі підготовчого засідання.
17 березня 2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.
Позивачка, підтримуючи заявлені вимоги, просила справу розглянути без її участі.
Відповідач ОСОБА_5 подав 08.04.2026 через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що проти задоволення позову не заперечує.
Інші учасники, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з`явилися, причин неявки не повідомили.
Узявши до уваги заяви учасників, дослідивши матеріали справи, суд ураховує наступне.
Судом встановлено, що 17.12.1998 на Товарній біржі «Нерухомість-Центр» було укладено договір міни, відповідно до якої члени біржі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діяв від свого імені та від імені ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , яка діяла від свого імені та від імені своїх дітей: ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , з іншої сторони уклали договір обміну одного нерухомого майна на інше.
Так, за результатом обміну, у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перейшла квартира АДРЕСА_2 , а у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 – квартира АДРЕСА_1 (а.с. 23).
Вказаний договір було зареєстровано на Товарній біржі «Нерухомість-Центр» в «Журналі реєстрації біржових угод про нерухомість» 17 грудня 1998 року за №216 та 05 січня 1999 року в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №18711 (а.с.23, 25).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивачки – ОСОБА_7 (а.с.11, 12, 18, 19).
Звернувшись до нотаріуса про отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті матері, а саме на частку квартири АДРЕСА_1 , позивачка отримала відмову (а.с. 20-22).
Відмова мотивована тим, що договір міни був посвідчений з порушенням норм законодавства, оскільки неповнолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_6 не були членами біржі і договір мав би підлягати нотаріальному посвідченню. Окрім того, квартира перебуває у спільній сумісній власності, частки кожного співвласника не визначені та нотаріус не може встановити їх розмір.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Положеннями ст. 204 ЦК України, визначена презумпція правомірності правочину, зокрема вказано, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Відповідно до ст. 5 ЦК України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.
Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, що до яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 241 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.
Відповідно до ст. 242 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.
Статтею 47 ЦК УРСР визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Згідно змісту статті 15 Закону України «Про товарну біржу», чинній на час укладення угоди, яка предметом розгляду у даній справі:
Біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:
а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;
б) якщо її учасниками є члени біржі;
в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.
Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. ( Частина третя статті 15 із змінами, внесеними згідно із Законом N 2932-XII ( 2932-12 ) від 26.01.93 ).
Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. 
З аналізу вказаної статті та наданого позивачем договору міни є очевидним, що договір укладено з дотриманням вимог ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу». Продавці зазначені членами біржі, біржова операція являла собою договір міни, договір зареєстровано на біржі у той же день. Отже, договір міни у відповідності до вимог ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» вважався укладеним.
Разом із тим, згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 10 квітня 1998 року № 17-12/44 «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини). Якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги згідно зі ст. 47 ЦК УРСР тягне недійсність договору.
Також у вказаному роз`ясненні звертається увага на те, що угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених.
Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК УРСР).
Відповідно до частини першої статті 45, статті 47 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.
Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.
Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин та втратила чинність 06.11.2009) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.
Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі частини другої статті 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 101, 102, 105, 114, 226 ЦК ).
Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі частини другої статті 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
З матеріалів справи встановлено, що вищевказаний договір міни був укладений в інтересах на той час неповнолітніх дітей, був направлений на реальне настання наслідків, виконаний сторонами, на даний момент можливість його нотаріального посвідчення вичерпана, оскільки один із учасників помер, а тому, виходячи з принципів розумності, справедливості, непорушності права власності, суд приходить до висновку про можливість визнання вказаного договору міни дійсним.
Щодо заявленої вимоги про визначення частки, суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.
Проаналізувавши обставини справи та відповідні норми законодавства, які регулюють ці відносини, суд дійшов до висновку, що у зв`язку зі смертю одного з співвласників, позивач не може реалізувати своє право на прийняття спадщини за законом без визначення частки померлого у спільному майні. 
Згідно зі ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників),належить їм на праві спільної власності(спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно зі ст. 356-357 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки управі спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
У п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК) ( 435-15 ). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.
Оскільки судом встановлено набуття ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , частки співвласників у договорі міни не визначалися, будь-якої домовленості між ними щодо відступлення від рівності часток у спільній власності між ними не укладалося, суд приходить до висновку про рівність часток співвласників у вказаній квартирі. 
За вище викладених обставин суд вважає за можливе захистити невизнане право позивачки шляхом визначення рівності часток у спільній власності, а саме визначити, що частки співвласників квартири АДРЕСА_1 є рівними та частка ОСОБА_7 на час її смерті становила 1/4.
За такого суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 10, 13, 18, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Задовольнити позовні вимоги.
Визнати дійсним договір міни нерухомого майна, укладений 17 грудня 1998 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діяв від свого імені та від імені ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , з іншої сторони, на Товарній біржі «Нерухомість-Центр», зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод про нерухомість» 17 грудня 1998 року за №216 та 05 січня 1999 року в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №18711, згідно з яким у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перейшла квартира АДРЕСА_2 , а у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 – квартира АДРЕСА_1 .
Визначити, що частка ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 на час її смерті складала 1/4.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідачі: 
ОСОБА_2 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_4 ;
ОСОБА_3 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_4 ;
ОСОБА_4 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_4 ;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ;
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ;

Треті особи:
Товарна біржа «Нерухомість-Центр», ідентифікаційний код юридичної особи:24796742, адреса: Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Пушкінська (Аркасівська), 28;

Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Коханенко Ольга Григорівна, адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя: К.М. Скоринчук