П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/27500/25	

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.
суддів – Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ» до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» про визнання протиправними та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2025 року ТОВ «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ» звернулося до суду першої інстанції із позовом до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД», в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення Таїровської селищної ради №1219- VIII від 27.06.2025 «Про надання дозволу ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою встановлення земельного сервітуту» - права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху на обмежене платне користування земельною ділянкою.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуване рішення порушує права та законні інтереси ТОВ «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ» як користувача земельної ділянки та власника нерухомого майна, яке розташоване на цій ділянці, оскільки земельна ділянка (кадастровий номер 5123755800:01:003:4841 площею 6.3614 га ) призначена для експлуатації та обслуговування під`їзних залізничних шляхів (12.01 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту). На земельній ділянці розташована частина об`єкта нерухомого майна «Ділянка залізничної колії довжиною 6678 м в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ - Паромна)», власником якого є ТОВ «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ».
Як пояснює позивач, рішенням № 777-VII від 14.11.2017 Таїровська селищна рада надала ТОВ «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ» дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 6.3614 га в довгострокову оренду для обслуговування та експлуатації розміщених на неї залізничних споруд. Розроблений за замовленням ТОВ «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ» проект землеустрою тривалий час перебував на розгляді та в 2025 році Таїровською селищною радою був відхилений і повернутий ТОВ «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ» без затвердження, а прийняття спірного рішення призводить до відмови у затвердженні вже відкоригованого проекту землеустрою та витрачання коштів на його додаткове коригування з урахуванням розробленого ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» на підставі протиправного рішення проекту землеустрою.
Крім того, позивач зазначає, що встановлення земельного сервітуту унеможливлює використання земельної ділянки для утримання, експлуатації та подальший розвиток належних ТОВ «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ» залізничних споруд, тим паче, з огляду на незначну відстань (довжину) менше 10 метрів ділянки між автомобільною дорогою О161827 Курортна зона «Чорноморка» - Рибпорт - /М-27/ по вулиці Приморській до залізничної колії з урахуванням смуги габаритів потягу.
Також позивач зазначає, що спірне рішення суперечить нормам Земельного кодексу України (далі – ЗК України), оскільки земельна ділянка, про яку ідеться в рішенні, сформована, зареєстрована в Державному земельному кадастрі та має кадастровий номер 5123755800:01:003:4841, що доводиться витягом із кадастру. Проте, відповідно до положень статті 79-1 ЗК України за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок здійснюється формування ще не сформованих земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті). Окрім того, відповідно до статті 102 ЗК України, дія земельного сервітуту підлягає припиненню коли встановлення земельного сервітуту унеможливлює використання земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, за її цільовим призначенням. Відтак, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення частини вже сформованої земельної ділянки з метою встановлення земельного сервітуту суперечить нормам ЗК України.
Мотивуючи протиправність спірного рішення позивач також указує, що рішення прийняте за відсутності документів, які обґрунтовують і доводять відсутність забезпечення проїзду до території ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» іншим шляхом, без встановлення сервітуту на частині земельної ділянки, користувачем якої є ТОВ «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ». Серед документів, на підставі яких приймалось спірне рішення, відсутні документи щодо користування ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» земельною ділянкою, для проїзду до якої вимагається встановлення сервітуту, зокрема договір оренди, а зміст рішення не містить переліку розглянутих документів, мотивів та обґрунтувань його прийняття.
За наведених обставин, як вважає позивач, рішення Таїровської селищної ради №1219-VIII про надання дозволу ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою встановлення земельного сервітуту не може вважатися законним та підлягає скасуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року в задоволенні позову ТОВ «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ» - відмовлено. 

Не погоджуючись з таким рішенням ТОВ «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає ті самі обставини, що й в позовній заяві, та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції невірно застосував норми статті 124-1 ЗК України, не дослідив в повному обсязі правовий режим земельної ділянки, документи, на підставі яких прийняте оскаржуване рішення та інші обставини, які пов`язані із правовідносинами стосовно земельної ділянки, дійшов невірних висновків про правомірність дій відповідача.
Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції застосувавши преюдиційне значення щодо рішення адміністративного суду у справі №420/16235/23 від 14.12.2023, не врахував, що ТОВ «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ» не брало участі в цій справі, а встановлена ним обставина не доводиться наявними в справі № 420/27500/25 доказами, а навпаки, спростовується ними. 
Окремо апелянт стверджує, що докази, які спростовують право власності ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» та якими заперечується встановлена рішенням суду в справі №420/16235/23 обставина стосовно прав власності на залізничну колію та естакаду, не були подані до суду першої інстанції з незалежних від ТОВ «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ» причин, та апелянт просить прийняти їх до розгляду
З огляду на викладене, апелянт вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які узгоджуються із висновками суду першої інстанції, зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги. Наголошує на тому, що в апеляційній скарзі ТОВ «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ» не наводить яким чином рішення Таїровської селищної ради №1219- VIII від 27.06.2025 порушує його права та інтереси. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а рішення суду – залишити без змін.
Таїровська селищна рада своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до пункту 3 частини1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» звернулося до Таїровської селищної ради з заявою про встановлення земельного сервітуту, який передбачає використання земельної ділянки з кадастровим номером 5123755800:01:003:4841 загальною площею 6,3618 га, цільове призначення - 12.01 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту.
Орієнтовну площа земельної ділянки, на якій передбачається встановлення земельного сервітуту 0,0314 га, строком на 10 (десять) років, місцерозташування якої: вул. Пивоварна, 12, селище Таїрове, Одеський район, Одеська область.
Розглянувши заяву, що надійшла на адресу Таїровської селищної ради 17.09.2024 прийнято рішення №936-VІІІ «Про відмову у наданні дозволу ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» на укладання договору про встановлення земельного сервітуту на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху по земельній ділянці (кадастровий номер 5123755800:01:003:4841), загальною площею 6,3618га, цільове призначення - 12.01 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту, орієнтовну площа земельної ділянки, на якій передбачається встановлення земельного сервітуту 0,0314 га, строком на 10 (десять) років, місцерозташування якої: вул.Пивоварна, 12, селище Таїрове, Одеський район, Одеська область».
ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» (далі третя особа) не погодилась із вищевказаним рішенням та звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Таїровської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 у справі №420/32967/24 частково задоволено позовні вимоги ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД»: Визнано протиправним та скасовано рішення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 17.09.2024 №936-VIII «Про відмову у наданні дозволу ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» на укладання договору про встановлення земельного сервітуту на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху по земельній ділянці (кадастровий номер 5123755800:01:003:4841), загальною площею 6,3618 га, цільове призначення - 12.01 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту, орієнтовну площа земельної ділянки, на якій передбачається встановлення земельного сервітуту 0,0314га, строком на 10 (десять) років, місцерозташування якої: вул.Пивоварна, 12, селище Таїрове, Одеський район, Одеська область2;
Зобов`язано Таїровську селищну раду Одеського району Одеської області повторно розглянути заяву ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» від 21.07.2024 про надання дозволу ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» на укладання договору про встановлення земельного сервітуту на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху по земельній ділянці (кадастровий номер 5123755800:01:003:4841), загальною площею 6,3618 га, цільове призначення - 12.01 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту, орієнтовну площа земельної ділянки, на якій передбачається встановлення земельного сервітуту 0,0314 га, строком на 10 (десять) років, місцерозташування якої: вул.Пивоварна, 12, селище Таїрове, Одеський район, Одеська область, та прийняти відповідне рішення, передбачене ч.3 ст.124-1 Земельного кодексу України, з урахуванням висновків, викладених у рішенні. Вказане рішення не набрало законної сили.
20.06.2025 ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» подало до Таїровської селищної ради заяву вх.№376/06-01 в якій просило надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою встановлення сервітуту -право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, по земельній ділянці (кадастровий номер 5123755800:003:4841) загальною площею 6,3618га цільове призначення -12.01 на якій передбачається встановлення земельного сервітуту 0,0314 га місцерозташування якої вул. Пивоварна 12 селище Таїрове Одеський район Одеська область.
За результатом розгляду вказаної заяви 27.06.2025 Таїровською селищною радою прийняте рішення №1219 -VІІІ «Про надання дозволу ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою встановлення земельного сервітуту», яким ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою встановлення земельного сервітуту -право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху на обмежене платне користування земельною ділянкою, із земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення комунальної власності Таїровської селищної ради в селище Таїрове по вул. Пивоварна Одеського району Одеської області орієнтованою площею 0,03га згідно з графічними матеріалами, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Розроблений в порядку встановленому законодавством проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подати для затвердження до Таїровської селищної ради.
Вважаючи таке рішення протиправним ТОВ «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ» звернулося до суду з даним позовом.
Вирішуючи даний спір та ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Суд встановив, що оскаржуваним рішенням Таїровської селищної ради не порушені права чи законні інтереси ТОВ «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ», та виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, встановлених судом обставин справи, дійшов висновку, що заявлений позов є необґрунтованим.
Як зауважив суд, результат дозволу наданого оскаржуваним рішенням - проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою встановлення сервітуту-право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, по земельній ділянці (кадастровий номер 5123755800:003:4841) загальною площею 6,3618га цільове призначення -12.01 на якій передбачається встановлення земельного сервітуту 0,0314 га, місцерозташування якої вул. Пивоварна 12 селище Таїрове Одеський район Одеська область, ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» ще не виготовлений та на затвердження до Таїровської селищної ради не подавався. 
Також суд зауважив, що після надходження проекту від ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» до Таїровської селищної ради ТОВ «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ» має право подати всі зауваження та заперечення, які він буде вважати за необхідне висувати до нього, а Таїровська селищна рада має врахувати їх при прийнятті рішення за результатом розгляду проекту, при цьому виготовлення проекту ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» не зобов`язує селищну раду його затвердити, якщо він не відповідає нормам законодавства. За таких підстав суд першої інстанції вважав, що заявлений позов задоволенню не підлягає.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції положень ЗК України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», внаслідок чого, на думку апелянта, суд дійшов необґрунтованого висновку про відсутність у цій справі порушення інтересів ТОВ «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ» прийняттям спірного рішення селищної ради, колегія суддів керується наступним.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Земельним кодексом України №2768-ІІІ від 25.10.2001 (далі і вище - ЗК України) та Законом України №280/97-ВР від 21.05.1997 «Про місцеве самоврядування» (далі – Закон №280/97-ВР).
Частина 2 статті 19 Конституції України та стаття 24 Закону №280/97- ВР встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України..
Відповідно до приписів пункту 34 частини1 статті 26 Закону №280/97-ВР питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
Частина 1 та 2 статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
Положення статті 83 ЗК України визначають, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю.
У комунальній власності перебувають:
а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;
б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування;
в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
Частина перша статті 98 ЗК України встановлює, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).
Відповідно до частини 2-5 статті 98 ЗК України земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.
Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу.
Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.
Положення частини четвертої цієї статті не застосовуються у разі встановлення земельних сервітутів на земельній ділянці державної, комунальної власності, що сформована відповідно до частини третьої статті 100 цього Кодексу з метою встановлення земельного сервітуту.
В свою чергу, зі змісту статті 99 ЗК України слідує, що власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, зокрема, право проходу та проїзду на велосипеді, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.
Стаття 100 ЗК України передбачає, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).
Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки.
Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.
Істотними умовами договору про встановлення земельного сервітуту є: обсяг прав сервітуарія щодо користування земельною ділянкою (її частиною); кадастровий номер земельної ділянки, щодо якої встановлюється земельний сервітут; розмір та порядок внесення плати за встановлення сервітуту (крім випадків встановлення безоплатного сервітуту); строк дії сервітуту.
У разі необхідності встановлення земельного сервітуту на землях державної, комунальної власності, не сформованих у земельну ділянку, допускається формування земельної ділянки в межах території, на яку буде поширюватися право земельного сервітуту.
Відповідно до частини 4 та 5 статті 101 ЗК України власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом.
Власник земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту.
Порядок встановлення земельних сервітутів на землях державної, комунальної власності врегульований статтею 124-1 ЗК України.
Частина 1 статті 124-1 ЗК України визначає, що особа, заінтересована у встановленні земельного сервітуту на землях державної, комунальної власності, звертається з клопотанням у разі, якщо:
а) земельна ділянка не передана у користування або у разі необхідності встановлення земельного сервітуту на землях, не сформованих у земельні ділянки, - до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності;
б) земельна ділянка перебуває у користуванні - до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності, або до землекористувача.
У заяві має бути зазначена мета встановлення земельного сервітуту.
До заяви додаються:
а) копії документів, що підтверджують право власності заявника на будівлі, споруди, що розташовані на земельній ділянці (за наявності);
б) письмове погодження землекористувача (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки, яка перебуває у користуванні, за договором з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності), справжність підпису на якому засвідчується нотаріально;
в) проект договору про встановлення земельного сервітуту (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки);
г) графічні матеріали із зазначенням орієнтовного місця розташування та площі земельної ділянки, яку передбачається сформувати з метою встановлення земельного сервітуту (у разі необхідності формування земельної ділянки державної, комунальної власності з метою встановлення земельного сервітуту);
ґ) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, що розробляється без одержання дозволу на її розроблення (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки).
У разі необхідності встановлення земельного сервітуту на сформованій земельній ділянці:
особа відповідно до пункту «а» частини першої цієї статті приймає рішення про надання згоди на встановлення земельного сервітуту та забезпечує укладення договору про встановлення земельного сервітуту або надає мотивовану відмову у його встановленні;
особа відповідно до пункту «б» частини першої цієї статті забезпечує укладення договору про встановлення земельного сервітуту або надає мотивовану відмову у його встановленні.
Укладення договору про встановлення земельного сервітуту з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування здійснюється на підставі рішення цього органу. У разі відмови в укладенні договору про встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки державної, комунальної власності такий договір визнається укладеним за рішенням суду.
З огляду на наведені правові норм слідує, що особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. 
Метою встановлення земельного сервітуту є задоволення потреб у ефективному використанні свого майна. 
Особа, заінтересована у встановленні земельного сервітуту на землях комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, в якому зазначає мету встановлення земельного сервітуту, до якого додає документи, визначені частиною 1 статті124-1 ЗК України.
За результатами розгляду клопотання орган місцевого самоврядування приймає одне із двох рішень: про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу із зазначенням вичерпного переліку підстав для такої відмови з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.
З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що виходячи із того, що ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» подана до селищної ради заява про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою встановлення сервітуту - право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, по земельній ділянці (кадастровий номер 5123755800:003:4841) до якої були додані тільки графічні матеріали із зазначенням орієнтовного місця розташування та площі земельної ділянки, то це відповідає вимогам, які висуваються пунктом г) абзацу 3 статі 124-1 ЗК України -у разі необхідності формування земельної ділянки державної, комунальної власності з метою встановлення земельного сервітуту.
Варто зазначити, що вказана норма ЗК України не вимагає подання будь яких інших документів разом із заявою, а тому суд відхиляє аргумент позивача щодо ненадання повного пакету документів третьою особою. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявною в матеріалах справи копією рішення суду у справі №420/16235/23 від 14.12.2023, ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» є власником об`єкту нерухомого майна - Спецавтоцентру, що розташований за адресою: Одеська область, Одеський район, смт. Таїрове, вул..Пивоварна, 11, на підставі акту прийому-передачі майнового внеску до статутного капіталу ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» за номерами 126-127 від 21.11.2019 у т.ч. складові частини об`єкта нерухомого естакада, ІІ та залізної дороги колія ІІІ зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.12.2019.
Також колегія суддів враховує, що земельна ділянка 5123755800:01:003:4029 знаходиться у користуванні ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД», а власником земельної ділянки 5123755800:003:4841 є Таїровська селищна рада. 
Згідно положень статті 1 Закону України від 22.05.2003 №858-IV «Про землеустрій» (далі – Закон №858-IV) заходи із землеустрою - передбачені документацією із землеустрою роботи щодо раціонального використання та охорони земель, формування та організації території об`єкта землеустрою з урахуванням їх цільового призначення, обмежень у використанні та обмежень (обтяжень) правами інших осіб (земельних сервітутів), збереження і підвищення родючості ґрунтів; проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.
Відповідно до пункту «е» частини 1 статті 2 Закону №858-IV землеустрій забезпечує серед іншого: організацію території підприємств, установ і організацій з метою створення умов сталого землекористування та встановлення обмежень і обтяжень (земельних сервітутів) у використанні та охороні земель несільськогосподарського призначення;
Згідно статті 6 Закону №858-IV землеустрій базується на принципах серед яких: створення умов для реалізації органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами їхніх конституційних прав на землю;
Стаття 19 Закону №858-IV визначає, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать:
а) організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності;
б) організація та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом;
в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності;
г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм;
ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.
Відповідно до статті 20 Закону №858-IV землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі:
а) розробки документації із землеустрою щодо організації раціонального використання та охорони земель;
б) встановлення та зміни меж об`єктів землеустрою;
в) надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок;
г) встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути);
Заходи, передбачені затвердженою в установленому порядку документацією із землеустрою, є обов`язковими для виконання органами державної влади та органами місцевого самоврядування, власниками землі, землекористувачами, у тому числі орендарями.
Згідно статті 22 Закону №858-IV землеустрій здійснюється на підставі:
а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (у тому числі при розробленні містобудівної документації);
б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою;
в) судових рішень.
Рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України.
Згідно статті 25 Закону №858-IV документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Особливим видом такої документації є документація із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією, - комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій. Затверджена документація із землеустрою є публічною та загальнодоступною.
Види документації із землеустрою:
а) схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць;
а-1) проекти землеустрою щодо встановлення меж територій територіальних громад;
б) проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць;
б-1) містобудівна документація, яка одночасно є документацією із землеустрою (комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій);
в) проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів;
г) проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок;
д) проекти землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб;
е) проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь;
є) проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів;
ж) проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);
з) робочі проекти землеустрою;
і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);
ї) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту;
й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок;
к) технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель;
л) технічна документація із землеустрою щодо резервування цінних для заповідання територій та об`єктів;
м) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж режимоутворюючих об`єктів культурної спадщини.
Види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом.
Згідно статті 30 Закону №858-IV погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.
Згідно статті 55 -1 Закону №858-IV встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.
Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, включає:
а) пояснювальну записку;
б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації;
в) кадастровий план земельної ділянки із зазначенням меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту;
г) матеріали польових геодезичних робіт;
ґ) копії документів, що є підставою для виникнення прав суборенди, сервітуту.
На думку колегії суддів суд першої інстанції доречно послався на позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 18.10.2018 у справі 380/624/16-ц, де суд виснував, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. 
Отже, звернення заінтересованої особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування за затвердженням проекту землеустрою є пропозицією цієї особи щодо визначення конкретного предмета оренди - земельної ділянки, конкретизованої у проекті землеустрою.
Затвердження проекту землеустрою щодо відведення ділянки засвідчує згоду власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування) із вибором предмета оренди - земельної ділянки, конкретизованої у проекті землеустрою. Таким чином, внаслідок зазначених дій майбутніми орендарем та орендодавцем погоджується одна із умов майбутнього договору - земельна ділянка, яка стане предметом оренди.
Водночас, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.
Варто зазначити, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування, а відмова особі в наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність у неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ТОВ «ПАЛЬМИРА КАПІТАЛ» не наводить аргументів, стосовно порушення його прав та інтересів оскаржуваним рішенням, а надання селищною радою дозволу на розробку проекту не порушує прав товариства як власника залізничної колії. Водночас наведені, як у позовній заяві так і в апеляційній скарзі аргументи щодо порушення його прав, стосуються встановлення майбутнього сервітуту на тих умовах, які на його думку намагається отримати третя особа. 
З цього приводу колегія суддів вважає доречним зазначити, що відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 дав визначення поняттю охоронюваний законом інтерес, який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям право (інтерес у вузькому розумінні цього слова), під яким розуміють правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець уважає неможливим або недоцільним.
Поняття охоронюваний законом інтерес у всіх випадках вживання його в законах України в логічно-смисловому зв`язку з поняттям право має один і той же зміст.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, що належать безпосередньо заявнику.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити, чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього неможливо виконати завдання адміністративного судочинства.
Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів позивача.
Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.
З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що ТОВ «ПАЛЬМИРА КАПІТАЛ» не доведена обґрунтованість заявленого позову, а обставини щодо порушення прав та охоронюваних законом інтересів прийняттям Таїровською селищною радою рішення про надання ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою встановлення земельного сервітуту - право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху на платне користування земельною ділянкою не знайшли свого підтвердження.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову ТОВ «ПАЛЬМИРА КАПІТАЛ», а наведені в апеляційній скарзі доводи, на думку колегії суддів, висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять аргументів, яким би не була надана правова оцінка судом першої інстанції. 
Будь-яких інших доводів, з боку апелянта, які б могли свідчити про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, апеляційна скарга не містить. За таких підстав колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ» – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛЬМІРА КАПІТАЛ» до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» про визнання протиправними та скасування рішення – залишити без змін
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко