Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року 	справа № 580/1216/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі – ГУ ПФУ в Черкаській області, відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, викладену у рішенні № 254150036760 від 11 серпня 2025 року щодо відмови в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, період роботи у колгоспі “Зоря”, КСП “Зоря”, СТОВ “Зоря” в період з 01.11.1993 по 27.10.2000; до страхового стажу період виплати допомоги по безробіттю з 24.05.2001 по 09.09.2001 Ізюмським міськрайцентром зайнятості (Харківська область);
- зобов`язати повторно розглянути заяву від 04.08.2025 року про призначення пенсії.
В обґрунтування позовних вимог представниця позивача зазначила, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, натомість необхідність підтвердження трудового стажу іншими документами виникає лише у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Записи трудової книжки позивача виконані чітко, зрозуміло, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити наказу та протоколу, на підставі яких вони внесені, підпис уповноваженої особи та печатку підприємства.
Крім того, представниця позивача вказала, що нормами законодавства не передбачено, що відсутність у трудовій книжці номера наказу про припинення виплати допомоги по безробіттю є підставою для неврахування періоду отримання допомоги, відмови у призначенні пенсії за віком. Закон не пов`язує виникнення або втрату права на страховий стаж із наявністю саме такого реквізиту в трудовій книжці. Ведення обліку безробітних, призначення та припинення виплати допомоги по безробіттю здійснювалося центром зайнятості, а не позивачем, який не мав і не міг мати впливу на оформлення наказів, не відповідає за повноту та правильність записів, які вносилися державним органом.
Ухвалою від 12 лютого 2026 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
27.02.2026 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши що до страхового стажу не зараховано період роботи - з 01.11.1993 до 27.10.2000 згідно трудової книжки від 02.04.1984 НОМЕР_1 , оскільки запис трудової книжки внесено з порушеннями Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, довідки про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений річний мінімум, перейменування/ реорганізацію колгоспу (за необхідності) не надано. Крім того до страхового стажу не зараховано період виплати допомоги по безробіттю з 24.05.2001 до 09.09.2001, оскільки відсутній наказ на припинення допомоги. Головним управлінням у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону № 1058-IV.
Також зазначила, що перебирання судом повноважень щодо призначення (перерахунку) пенсії є формою втручання в дискреційні повноваження управління та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04.08.2025 звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив призначити пенсію за віком.
Рішенням № 254150036760 від 11 серпня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, не зарахувавши до страхового стажу:
- період роботи з 01.11.1993 до 27.10.2000 згідно трудової книжки від 02.04.1984 НОМЕР_1 , оскільки запис трудової книжки внесено з порушеннями Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, довідки про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений річний мінімум, перейменування/ реорганізацію колгоспу (за необхідності) не надано;
- період виплати допомоги по безробіттю з 24.05.2001 до 09.09.2001, оскільки відсутній наказ на припинення допомоги.
Відмову ГУ ПФУ в Черкаській області, викладену у рішенні щодо відмови в призначенні пенсії за віком позивач вважає протиправною, а тому звернувся в суд з цим позовом.
Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV) страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах незалежно від використання форм власності та господарювання, незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно статті 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
Відповідно до розділу XV Закон № 1058-IV набрав чинності з 1 січня 2004 року.
Таким чином, до 01.01.2004 страховий стаж особи, згідно положень Закону України “Про пенсійне забезпечення” та Порядку № 637, підтверджується відомостями трудової книжки, архівних довідок, тощо, а з 01.01.2004 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, який був чинним на час членства у колгоспі позивача (далі – Основні положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).
Згідно із пунктом 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (пункт 8 Основних положень).
Цією постановою також затверджений зразок трудової книжки колгоспника, який передбачає, що трудова книжка колгоспника містить окремі розділи, зокрема: ІІІ “членство в колгоспі”, де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV “відомості про роботу” відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V “трудова участь у громадському господарстві” встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Зміст наведених норм свідчить, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Суд встановив, що за даними трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.04.1984 позивач з 01.11.1993 прийнятий в члени колгоспу “Зоря” на посаду робочого котельні. З 01.01.1999 перебував у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3 років та 27.10.2000 звільнений по переводу.
Суд також встановив, що на сторінках 12 та 13 вкладишу до трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 містяться відомості про трудову участь позивача у громадському господарстві, а саме:
- 1993 рік: прийнятий річний мінімум - 42, відпрацьовано трудоднів – 42;
- 1994 рік: прийнятий річний мінімум - 280, відпрацьовано трудоднів – 316;
- 1995 рік: прийнятий річний мінімум - 280, відпрацьовано трудоднів – 291,5;
- 1996 рік: прийнятий річний мінімум - 280, відпрацьовано трудоднів - 289;
- 1997 рік: прийнятий річний мінімум - 280, відпрацьовано трудоднів – 295;
- 1998 рік: прийнятий річний мінімум - 280, відпрацьовано трудоднів – 267;
- 1999 рік: прийнятий річний мінімум - 280, відпрацьовано трудоднів – у зв`язку із поважною причиною - відпустка по догляду за дитиною до 3 років;
Суд зазначає, що надані документи (трудова книжка серії НОМЕР_1 від 02.04.1984 та вкладиш до трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 ) у своїй сукупності належним чином підтверджують право позивача на зарахування періоду з 01.11.1993 до 27.10.2000 до страхового стажу позивача.
Суд врахував, що Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Крім того, згідно п.п. 2.3, 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162 (чинної у період роботи позивача у спірний період), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
У випадку виявлення неправильних чи неточних записів відомостей про роботу виправлення здійснюються адміністрацією підприємства, де був внесений відповідний запис.
Аналіз вказаних положень вказує на те, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на відповідальну особу підприємства, установи, організації.
З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що позивач не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення через неналежну організацію ведення обліку трудової книжки роботодавцем.
Суд також відхиляє покликання відповідача про відсутність довідки про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений річний мінімум, перейменування/реорганізацію колгоспу, оскільки згідно листа архівного відділу Ізюмської РВА Харківської області від 17.12.2025 № 01-35/131, на запит позивача від 16.12.2025 щодо надання довідки про трудовий стаж та відпрацьовані трудодні за період роботи в колгоспі “Зоря”, КСП “Зоря” з 01.11.1993 до 28.04.2000 повідомлено, що архівні справи з кадрових питань Ізюмського району Харківської області були знищені внаслідок пожежі, яка було виникла 10.09.2022 під час окупації міста. Про факт злочину 13.09.2022 було повідомлено правоохоронні органи та отримано Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 22022220000002870. У зв`язку із цим надання запитуваної інформації вбачається неможливим.
Щодо періоду виплати допомоги по безробіттю з 24.05.2001 до 09.09.2001 суд зазначає таке.
Згідно абз. 3 ч.1, ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Суд встановив, що вкладиш до трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 позивача містить записи (а.с. 19) про початок та закінчення виплати допомоги по безробіттю, відповідно до п. 1 ст. 23 Закону України “Про державне соціальне страхування на випадок безробіття”, які внесені спеціалістом центру зайнятості та скріплені печаткою Ізюмського міськрайонного центру зайнятості.
Суд відхиляє покликання відповідача про відсутність зазначення реквізитів наказу на припинення допомоги, як підстави для неврахування вказаного періоду до страхового стажу позивача, оскільки позивач не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення через неналежну організацію внесення запису до трудової книжки службовою особою центру зайнятості.
За таких обставин, суд доходить висновку, що період отримання позивачем допомоги по безробіттю з 24.05.2001 до 09.09.2001 має бути включений до страхового стажу позивача.
З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про необхідність визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову у призначенні пенсії № 254150036760 від 11 серпня 2025 року.
Обираючи належний та ефективний спосіб відновлення порушеного права позивача, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 245 цього Кодексу у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
При цьому адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у цьому випадку слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до його страхового стажу період роботи з 01.11.1993 до 27.10.2000 та період отримання допомоги по безробіттю з 24.05.2001 до 09.09.2001 та повторно розглянути заяву від 04.08.2025 про призначення пенсії за віком.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 – 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 254150036760 від 11 серпня 2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.11.1993 до 27.10.2000 та період отримання допомоги по безробіттю з 24.05.2001 до 09.09.2001 та повторно розглянути заяву від 04.08.2025 про призначення пенсії за віком.
У задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Учасники справи:
1) позивач – ОСОБА_1 (адреса ВПО: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );
2) відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРПОУ 21366538).
Рішення складене у повному обсязі та підписане 16.03.2026.

Суддя 	Василь ГАВРИЛЮК