ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Миколаїв Справа № 915/1527/25 

Господарський суд Миколаївської області у складі:
судді Л.М. Ільєвої 
при секретарі судового засідання І.С. Степановій

за участю представників:
від позивача – Підпалий О.В.,
від відповідача – не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Телец-Вак” про стягнення 27951,80 грн., - 

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Телец-Вак” про стягнення 27951,80 грн., з яких: 9953,26 грн. – заборгованість за спожиту електричну енергію, 9682,44 грн. – 15% річних, 8316,10 грн. - інфляційні втрати., посилаючись на наступне. 
Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» виконує функції постачальника «останньої надії» та діє на підставі ліцензії на постачання електричної енергії споживачу, виданої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП, Регулятор) від 06.11.2018 № 1344 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1023-р, відповідно до ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ).
Частиною 6 статті 64 Закону «Про ринок електричної енергії» встановлено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» (надалі - договір), що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання.
Як вказує позивач, до умов вищезазначеного договору та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону про ринок, ПРРЕЕ приєдналось Товариство з обмеженою відповідальністю «Телец-Вак» (споживач, відповідач). ТОВ «Телец-Вак» перебувало на постачанні електричної енергії постачальником «останньої надії згідно даних отриманих від Оператора системи розподілу - Акціонерного товариства «Укрзалізниця» (ОСР) у період з січня по березень 2019 року.
Так, позивач зазначає, що за даними АТ «Укрзалізниця», на якого покладені функції адміністратора комерційного обліку, починаючи з 01.01.2019 року ТОВ «Телец-Вак» віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник «останньої надії», що підтверджується листом АТ «Укрзалізниця» від 18.01.2019 вих. № ЦЕ-7/82 з додатком.
При цьому позивач повідомляє, що ОСР щомісяця надає постачальнику електричної енергії інформацію про обсяг розподіленої електричної енергії (звіти ОСР щодо фактичного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання)), на підставі якої постачальник, в тому числі постачальник «останньої надії», визначає обсяг спожитої електричної енергії кожним споживачем. Тобто, всю інформацію щодо споживачів та обсягу спожитої ними електричної енергії ДПЗД «Укрінтеренерго» отримує від ОСР в звітах щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) (ДПЗД «Укрінтеренерго» не має доступу до вимірювальних приборів).
Відтак, ДПЗД «Укрінтеренерго» отримало від ОСР дані (звіт) про фактичне споживання – ТОВ «Телец-Вак» електричної енергії постачальника «останньої надії» у період з січня по березень 2019 року в загальній кількості 12458 кВт*год.
Наразі позивач вказує про неналежну оплату відповідачем послуг постачання електричної енергії постачальником «останньої надії». 
Так, згідно з п. 2.1. глави 2 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція). 
Як стверджує позивач, він належним чином виконав свої зобов`язання в частині постачання електричної енергії у період з січня по березень 2019 року, проте відповідачем в порушення умов пункту 2.1 глави 2 договору не здійснено своєчасну та повну оплату спожитої (купленої) електричної енергії, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість.
Відповідно до п. 5.10 договору про постачання електричної енергії з постачальником «останньої надії» та Комерційної пропозиції №2 від 27.12.2018 оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менш 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
При цьому, за ствердженнями позивача, на виконання зазначеного договору відповідачу виставлено: 
- рахунок № 000031707056/29/О01/04033 від 13.02.2019 року та акт №001104 від 31.01.2019 року купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період - січень 2019 року, обсяг споживання електричної енергії по 2 класу – 3951 кВт.*год на загальну суму 12175,02 грн (з ПДВ), які 14.02.2019 року були надіслані на поштову адресу відповідача та отримані останнім 18.02.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення поштового відправлення за довіреністю; 
- рахунок № 000031707056/29/О02/05166 від 07.03.2019 року та акт №001509 від 28.02.2019 року купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період - лютий 2019 року (копія рахунку та акту – додаток №12-13), обсяг споживання електричної енергії по 2 класу – 5277 кВт.*год на загальну суму 16261,09 грн (з ПДВ), які були надіслані на поштову адресу відповідача та отримані останнім 14.03.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення поштового відправлення за довіреністю; 
- рахунок № 000031707056/29/О03/06013 від 06.04.2019 року та акт №002280 від 31.03.2019 року купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період - березень 2019 року (копія рахунку та акту – додаток №15-16), обсяг споживання електричної енергії по 2 класу – 3230 кВт.*год на загальну суму 9953,26 грн (з ПДВ), які були надіслані на поштову адресу відповідача та отримані останнім 11.04.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення поштового відправлення за довіреністю. 
Отже, обсяг спожитої відповідачем електроенергії за договором у постачальника «останньої надії» у період з січня по березень 2019 року становить 12458 кВт*год на загальну суму 38389,37 грн., з яких відповідач частково оплатив позивачу заборгованість у розмірі 28436,11 грн (12175,02 грн + 16261,09 грн) згідно виписок по рахунку в АТ «Ощадбанк» станом на 12.03.2019 року та 18.03.2019. Відтак, позивач стверджує, що наразі заборгованість відповідача за договором становить 9953,26 грн. 
Крім того, як зазначає позивач, з метою досудового врегулювання спору ДПЗД «Укрінтеренерго» направило на поштову адресу ТОВ «Телец-Вак» претензію-вимогу на суму 9953,26 грн від 17.05.2019 року вих. №44/11-000476 з додатками, яка 31.05.2019 року була отримана останнім, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення поштового відправлення за довіреністю. Станом на дату подання позову відповіді на вказану вимогу позивач не отримував. 
Також за порушення виконання зобов`язань з сплати за спожиту електроенергію позивачем нараховано відповідачу відповідно до ст. 625 ЦК України та умов комерційної пропозиції №2 15% річних в сумі 9682,44 грн. та інфляційні втрати в сумі 8316,1 грн., що заявлені до стягнення.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.10.2025 р. вказану позовну заяву Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1527/25, розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 24.11.2025 р. о 10:45.
03.11.2025 р. від представника позивача – Підпалого О. В. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшло клопотання про участь у судовому засіданні по справі № 915/1527/25, що призначено на 24.11.2025 р. о 10:45 год., та всіх інших засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх. № 15369/25).
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.11.2025 р. у справі №915/1527/25 задоволено клопотання представника позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 
Так, у судовому засіданні господарського суду 24.11.2025 року по справі №915/1527/25 за участю представника позивача судом було протокольно оголошено перерву до 25 грудня 2025 року о 10 год. 00 хв. в порядку ч. 3 ст. 216 ГПК України у зв`язку з необхідністю надання позивачем змін до комерційної пропозиції, про що ухвалою суду від 24.11.2025 р. в порядку ст. 120 ГПК України повідомлено відповідача.
15.12.2025 від представника позивача – Підпалого О. В. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява (вх. №17763/25), згідно з якою заявник надав для долучення до матеріалів справи копію змін № 1 від 31.01.2019 року до комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018 для постачання електричної енергії споживачам постачальником “останньої надії”.
Так, розгляд справи в судовому засіданні 25.12.2025 р. о 10:00 не відбувся у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Миколаєві та Миколаївській області повітряної тривоги, про що господарським судом складено відповідну довідку.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 25.12.2025 розгляд справи №915/1527/25 призначено на 28 січня 2026 року о 11:00. 
21.01.2026 від представника позивача – Підпалого О. В. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшло клопотання (вх. №921/26), згідно з яким заявник надав для долучення до справи копію довіреності представника ДПЗД «Укрінтеренерго» від 30.12.2025 №52.
26.01.2026 від представників позивача – Підпалого О.В. та Атаманюка В.В. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшли клопотання про участь у судовому засіданні по справі № 915/1527/25, що призначено на 28.01.2026 р. о 11:00 год., та всіх інших засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх. № 922/26, № 1117/26).
Вказані клопотання судом залишені без задоволення, оскільки наявна ухвала суду від 06.11.2025 про задоволення раніше поданого представником позивача клопотання про участь у всіх засіданнях суду у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Під час розгляду справи по суті в засіданні суду представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.
Відповідач відзив на позов не надав, також представник відповідача в засідання суду не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином шляхом надсилання ухвал суду до електронного кабінету, зареєстрованого відповідачем в підсистемі “Електронний суд” ЄСІТС в порядку ч. 5, 7 ст. 6 ГПК України.
Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.
Так, ухвала суду від 27.10.2025 про відкриття провадження була доставлена відповідачу до наявного зареєстрованого електронного кабінету 29.10.2025 о 16:30 год., ухвала суду від 24.11.2025 про повідомлення була вручена відповідачу 26.11.2025 о 10:05 год., ухвала суду від 25.12.2025 про повідомлення була вручена відповідачу 29.12.2025 о 10:13 год., ухвала суду 28.01.2026 про повідомлення була вручена відповідачу 29.01.2026 о 10:00 год.. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку ухвал суду в кабінет електронного суду. 
Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею. 
Виходячи з вищевикладених положень ГПК України та встановлених обставин щодо порядку викликів і повідомлень відповідача, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, що наділяє суд правом розглядати справу без його участі.
На думку суду, процесуальна поведінка відповідача при розгляді даної справи в суді свідчить про відсутність реальної зацікавленості у вирішенні даного спору у встановлений процесуальним законом строк та відповідно до положень ст. 2 ГПК України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
З огляду на ненадання відповідачем відзиву, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У судовому засіданні господарського суду 28.01.2026 року по справі № 915/1527/25 за участю представника позивача судом було оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, при цьому судом відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 02.02.2026 р. об 14:45 в порядку абз. 2 ч. 1 ст. 219 ГПК України, про що в судовому засіданні господарського суду повідомлено представника позивача, а відповідача - ухвалою суду від 28.01.2026 року.
В судовому засіданні 02.02.2026 судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2018 року № 1023-р «Про визначення державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” постачальником “останньої надії”» вказане державне підприємство визначено постачальником “останньої надії” з 1 січня 2019 р. до 1 січня 2021 р.; територією провадження діяльності зазначеного підприємства визначено територію України, крім території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.
Пунктом 3 вказаного розпорядження рекомендовано Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго: 1) з 1 квітня 2019 р. укласти договори про постачання електричної енергії за вільними цінами з усіма споживачами, постачання яким здійснювалося з 1 січня 2019 р. постачальником "останньої надії", за умови відсутності у зазначених споживачів укладених з 1 квітня 2019 р. договорів про постачання електричної енергії з іншим електропостачальником; врегулювати питання щодо заборгованості за електричну енергію перед державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго, яка виникла у зазначених споживачів, шляхом укладення договорів про реструктуризацію заборгованості, що утворилася на 1 квітня 2019 р. за договором постачання електричної енергії “останньої надії”; 2) укласти договори про постачання електричної енергії за вільними цінами з усіма вугледобувними підприємствами державної форми власності або господарськими товариствами з видобутку вугілля, 100 відсотків акцій яких належать державі, за умови відсутності у зазначених підприємств (господарських товариств) укладених з 1 липня 2019 р. договорів про постачання електричної енергії з іншим електропостачальником.
Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону України “Про ринок електричної енергії” постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі: 1) банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника; 2) завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника; 3) невиконання або неналежного виконання електропостачальником правил ринку, правил ринку на добу наперед та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам; 4) необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником; 5) в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.
Згідно ч. 2, 4 ст. 64 Закону України “Про ринок електричної енергії” визначення постачальника "останньої надії" здійснюється рішенням Кабінету Міністрів України за результатами конкурсу, проведеного у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Якщо конкурс не відбувся, Кабінет Міністрів України з метою забезпечення загальносуспільних інтересів може тимчасово, на строк до шести місяців, покласти обов`язки щодо виконання функцій постачальника "останньої надії" на електропостачальника державної форми власності, який відповідає кваліфікаційним вимогам та критеріям. Межі території здійснення діяльності постачальника "останньої надії" визначаються в умовах конкурсу. У межах території здійснення діяльності одного постачальника "останньої надії" не допускається провадження діяльності іншими постачальниками "останньої надії". Постачальник "останньої надії" призначається на строк до трьох років.
В п. 6.2.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 р. № 312, встановлено, що початком постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" вважається день припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником. Адміністратор розрахунків повідомляє дату переведення споживача на постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” постачальнику (постачальникам) послуг комерційного обліку.
Відповідно до ч. 6 ст. 64 Закону України “Про ринок електричної енергії” постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному Правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”, що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.
За положеннями ч. 11 ст. 64 Закону України “Про ринок електричної енергії” постачальник “останньої надії” має повідомити споживачу умови постачання, ціни на електричну енергію, а також про право споживача на вибір електропостачальника. Постачальник “останньої надії” зобов`язаний оприлюднити зазначену інформацію на своєму офіційному веб-сайті.
Так, 27 грудня 2018 року на виконання ч. 11 ст. 64 Закону України “Про ринок електричної енергії”, п. 3.4.1 ПРРЕЕ, ДПЗД Укрінтеренерго як постачальником “останньої надії” на своєму офіційному веб-сайті у мережі Інтернет за адресою www.uie.кiev.ua розміщено публічну оферту (у тому числі, що діяла на момент постачання електричної енергії): Порядок приєднання до умов договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; Договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; «Комерційна пропозиція для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії» №2 від 27.12.2018; додаток №1 до Комерційної пропозиції до Договору на постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; Порядок формування ціни, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії».
Так, судом з`ясовано, що до умов вищезазначеного договору та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону про ринок, ПРРЕЕ приєдналось Товариство з обмеженою відповідальністю «Телец-Вак» (споживач, відповідач).
За даними АТ «Укрзалізниця», на якого покладені функції адміністратора комерційного обліку, починаючи з 01.01.2019 року ТОВ «Телец-Вак» віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник «останньої надії», що підтверджується листом АТ «Укрзалізниця» з додатком від 18.01.2019 вих. № ЦЕ-7/82.
Відповідно до ст. 64 Закону України “Про ринок електричної енергії”, яка кореспондується з умовами, що зазначені в додатку 1 до договору Комерційна пропозиція №2, договір вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.
При цьому за положеннями Комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018 вказує, що для постачання електричної енергії споживачам постачальником “останньої надії” встановлено, що інформування споживача, з яким укладено договір, про зміни в умовах договору, про закінчення терміну його дії, зміну цін, надсилання рахунків на оплату (із вкладенням сканованої копії рахунку у форматі PDF), попереджень про припинення постачання електричної енергії (із вкладенням сканованої копії попередження у форматі PDF) також може здійснюватися шляхом надсилання інформації/документів засобами електронного зв`язку на електронну адресу споживача. У випадку надсилання повідомлень і документів електронною поштою сторони використовують наступні адреси електронної пошти: 
- постачальника – pon@uie.kiev.ua; 
- споживача – зазначена на веб-сайті споживача та/або надана постачальнику споживачем у будь-який спосіб.
Такі документи вважаються направленими однією стороною та офіційно отриманими іншою стороною без додаткового оформлення на паперовому носії. 
Як свідчать матеріали справи, ТОВ «Телец-Вак» перебувало на постачанні електричної енергії постачальником «останньої надії згідно даних отриманих від Оператора системи розподілу - Акціонерного товариства «Укрзалізниця» (ОСР) у період з січня по березень 2019 року.
Так, відповідно до інформації, отриманої від ОСР - АТ “«Укрзалізниця»”, в повідомлені оператора системи про споживачів, постачання електричної енергії яким здійснюється постачальником “останньої надії”, вказана наступна контактна інформація споживача, а саме: поштова адреса: Україна, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Горького, буд. 26.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем як постачальником “останньої надії” було здійснено надсилання документів відповідачу як споживачу на поштову адресу: Заводський район, провулок Транспортний, буд.9, м. Миколаїв, 54010. 
Ті обставини, що як вбачається із матеріалів справи, відповідач не повернув і не підписав договір постачальника “останньої надії” з додатками, жодним чином не свідчать про неукладення у встановленому законом порядку договору на закупівлю електричної енергії.
Таким чином, господарський суд доходить висновку, що між позивачем та ТОВ «Телец-Вак» 01.01.2019 р. як споживачем був укладений договір про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”.
Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
Положення ч.1 ст. 634 ЦК України передбачають, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Як вбачається з матеріалів справи, згідно п. 2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція).
Пунктом 2.2 договору встановлено, що обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.
Побутовий споживач використовує електричну енергію виключно на власні побутові потреби, у тому числі для освітлення, живлення електроприладів тощо, що не включає професійну та комерційну діяльність. 
Відповідно до п. 3.3 договору умови надання послуг "останньої надії" споживачу повинні передбачати наступне:
- ціни на електроенергію для споживача повинні бути економічно обґрунтованими, прозорими, недискримінаційними і формуватися Постачальником відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором; 
- споживач має право змінювати Постачальника без сплати будь-яких штрафних санкцій на користь такого Постачальника у разі дострокового розірвання цього Договору.
Згідно п. 3.4 договору електрична енергія постачається до електроустановок споживача протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Якщо після закінчення зазначеного строку постачання електричної енергії споживач не розпочав процедуру зміни електропостачальником, постачання електричної енергії на об`єкт призупиняється.
В п. 3.6 договору встановлено, що з першим рахунком за електричну енергію, який надає постачальник споживачу, постачальник має надати споживачу інформацію про:
- ціни (тарифи) та термін дії договору (не більше 90 діб);
- оплату послуг з розподілу через Постачальника з наступним переведенням цієї оплати оператору системи;
- право споживача змінити постачальника.
Постачальник не має права вимагати від споживача будь-якої іншої оплати за електричну енергію, що не визначена цим договором.
Відповідно до п. 3.7 договору початок постачання електричної енергії споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ у разі укладення договору між сторонами.
Згідно п. 3.8 договору оплачений споживачем рахунок за спожиту електричну енергію, наданий постачальником, є прийняттям (акцептуванням) умов цього договору з боку споживача.
Пунктом 5.1 договору встановлено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», яка є додатком 1 до договору.
Відповідно до п. 5.2 договору спосіб визначення ціни (тарифу) за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції постачальника.
Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни за електричну енергію.
Згідно п. 5.3 договору ціна (тариф) на електричну енергію визначається постачальником, що формується ним відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором.
В п. 5.6 договору передбачено, що інформація про діючу ціну (тариф) на електричну енергію постачальника має бути розміщена на офіційному веб-сайті постачальника не пізніше ніж за 20 днів до дати її застосування із зазначенням порядку її формування.
Відповідно до п. 5.7 договору ціна (тариф) на електричну енергію має зазначатися постачальником у рахунках на оплату спожитої електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни.
Пунктом 5.8 договору встановлено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.
Умовами комерційної пропозиції від 27.12.2018 №2 визначено: 
- споживач сплачує 100% від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку; 
- орієнтовна вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, якою здійснюється постачання електричної енергії постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих постачальником від Оператора систем розподілу (передачі);
- остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому місяці здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ.
Акт купівлі-продажу складається на підставі даних про фактичне споживання споживача, отриманих від ОС. У разі наявності зауважень до акта купівлі-продажу споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності. Уповноважені особи постачальника та споживача терміново проводять переговори з метою усунення розбіжностей.
До усунення розбіжностей сторони керуються даними, вказаними ОС, з подальшим коригуванням після врегулювання розбіжностей.
Оплата здійснюється на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника, зазначений у договорі або розрахункових документах.
У разі перевищення суми платежу, що підлягає оплаті за розрахунковий період, надлишок отриманих коштів зараховується як оплата заборгованості попередніх періодів з найдавнішим терміном виникнення, а за відсутності такої, в рахунок оплати наступного розрахункового періоду.
При здійснені оплати за електричну енергію споживач обов`язково зазначає у призначені платежу номер та дату рахунку та період за який здійснюється оплата.
Споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.
Згідно з п. 5.10 договору оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційної вебсторінки для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо комерційної якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки. 
Відповідно до п. 5.11 договору, якщо споживач не здійснив оплату за цим договором в строк, передбачений комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ. У разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплати пені. Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати за цим договором. Споживач має сплатити за вимогою постачальника пеню у розмірі, яка зазначається в комерційній пропозиції.
Відповідно до п. 5.12 договору у разі виникнення у споживача заборгованості з постачання електричної енергії за цим договором споживач повинен звернутися до постачальника із заявою про складення графіка погашення заборгованості на строк, який узгоджується з строком припинення постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» за цим договором, надати довідку, яка підтверджує неплатоспроможність споживача. Графік погашення заборгованості оформлюється додатком до цього договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості. Укладення сторонами графіку погашення заборгованості та дотримання його споживачем не звільняє споживача від здійснення поточних платежів за цим договором. 
У разі недотримання графіка погашення заборгованості або прострочення оплати поточних платежів постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному цим договором.
Відповідно до п.п. 2 п. 6.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.
Відповідно до п. 9.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.
В п. 13.1 договору зазначено, що договір приєднання споживача набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.
Отже, відповідач є споживачем електричної енергії на умовах, визначених у вказаному договорі та додатках до нього, у т.ч. комерційній пропозиції.
Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
В свою чергу відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.
Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського кодексу України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. 
Так, укладений між сторонами по справі договір, за яким позивач здійснював постачання електроенергії відповідачу, є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
В свою чергу згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. 
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
На підтвердження фактичного споживання відповідачем активної електричної енергії позивачем подано до матеріалів справи звіти АТ “Укрзалізниця” щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) постачальника ДПЗД “Укрінтеренерго” за січень – березень 2019 р.
На виконання зазначеного договору ДПЗД “Укрінтеренерго” та на підставі отриманих від ОСР даних (звіту АТ “Укрзалізниця”) про фактичне споживання відповідачем електричної енергії позивачем сформовано та виставлено відповідачу наступні документи:
- рахунок № 000031707056/29/О01/04033 від 13.02.2019 р. та акт № 001104 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період січень 2019 року від 31.01.2019 р. на обсяг споживання електричної енергії – *3951 кВт.год. (ІІ класу напруги – 3951 кВт.*год.) на загальну суму 12175,02 грн. (у т.ч. ПДВ 2029,17 грн.), які 14.02.2019 року були надіслані на поштову адресу відповідача та отримані останнім 18.02.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення поштового відправлення за довіреністю; 
- рахунок № 000031707056/29/О02/05166 від 07.03.2019 р. та акт № 001509 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період лютий 2019 року від 28.02.2019 р. на обсяг споживання електричної енергії – *5277 кВт.год. (ІІ класу напруги – 5277 кВт.*год.) на загальну суму 16261,09 грн. (у т.ч. ПДВ 2710,18 грн.), які були надіслані на поштову адресу відповідача та отримані останнім 14.03.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення поштового відправлення за довіреністю; 
- рахунок № 000031707056/29/О03/06013 від 06.04.2019 р. та акт № 002280 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період березень 2019 року від 31.03.2019 р. на обсяг споживання електричної енергії – *3230 кВт.год. (ІІ класу напруги – 3230 кВт.*год.) на загальну суму 9953,26 грн. (у т.ч. ПДВ 1658,88 грн.), які були надіслані на поштову адресу відповідача та отримані останнім 11.04.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення поштового відправлення за довіреністю. 
Судом встановлено, що акт купівлі-продажу електроенергії № 001104 від 31.01.2019 та № 001509 від 28.02.2019 підписані сторонами та скріплені печатками сторін. 
Також з матеріалів справи вбачається, що за отриману електричну енергію у січні і лютому 2019 року відповідач розрахувався на загальну суму 28436,11 грн., що підтверджується виписками по рахунку № 26038300011485 за 12.03.2019 та від 18.03.2019 року. 
Однак, як з`ясовано судом, акт купівлі-продажу електроенергії № 002280 від 31.03.2019 за поставлену електричну енергію у березні 2019 року не підписаний відповідачем, також вартість поставленої електроенергії за березень 2019 року відповідачем не сплачена.
Наразі слід зауважити, що відповідно до положень комерційної пропозиції від 27.12.2018 №2 у разі неповернення споживачем підписаного зі свого боку одного екземпляру оригіналу акту купівлі-продажу y встановлені строки або його не підписання з боку споживача у встановлений термін, документ вважається узгодженим та підтвердженим споживачем та приймається постачальником як узгоджений.
Відтак, як з`ясовано судом, позивач, виконуючи функції постачальника “останньої надії”, поставив, а ТОВ «Телец-Вак» за спірний період – березень 2019 року прийняло 3230 кВт електричної енергії на загальну суму 9953,26 грн. 
У відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.
Отже, прийняття відповідачем електричної енергії від позивача є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлену електричну енергію відповідно до чинного законодавства та умов п. 5.10 договору про постачання електричної енергії з постачальником «останньої надії» та Комерційної пропозиції №2 від 27.12.2018, за якими оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менш 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
В п. 3 ч. 1 ст. 57 Закону України “Про ринок електричної енергії” визначено, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.
Пунктом 1 частини 3 статті 58 Закону України “Про ринок електричної енергії” визначено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
В свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю «Телец-Вак», будучи обізнаним про обсяг спожитої ним електричної енергії - 3230 кВт.год та її вартість - 9953,26 грн., взяло на себе обов`язок оплатити вартість спожитої електроенергії.
Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відтак, суд доходить висновку про існування у відповідача невиконаного зобов`язання з оплати за спожиту електричну енергію у березні 2019 року на суму 9953,26 грн.
При цьому слід зазначити, що доказів, які б підтверджували факт повної оплати вартості спожитої електроенергії у березні 2019 року, відповідачем до суду не надано, як і не доведено неможливості виконання цього зобов`язання з поважних причин. Адже, частиною першою, третьою статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, якими в силу ст. 73 ГПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Так, несплатою позивачу вартості спожитої електричної енергії у березні 2019 року на суму 9953,26 грн. у встановлені строки за спірним договором відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.
Таким чином, суд вважає цілком обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в заявленій сумі 9953,26 грн.
Так, у зв`язку з невиконанням належним чином відповідачем грошового зобов`язання з оплати електричної енергії, поставленої у березні 2019 року, позивачем відповідно до комерційної пропозиції № 2 було нараховано 15% річних в загальному розмірі 9682,44 грн., а також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 8316,10 грн., які заявлені до стягнення. 
Щодо нарахування 15% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.
Разом з тим невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем спожитої електроенергії) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.
Наразі ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки також випливає з вимог ст. 625 ЦК України. 
Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. Так, умовами комерційної пропозиції № 2 від 27.12.2018, що є додатком до договору, встановлено збільшений розмір відсотку річних до 15%, відповідно сплаті підлягають саме 15% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення грошового зобов`язання у гривневому вираженні.
В даному випадку з наданих до позову доказів на підтвердження отримання рахунків випливає:
- рахунок за січень 2019 року на суму 12175,02 грн. отримано відповідачем поштою 18.02.2019 (понеділок), відповідно граничним терміном оплати (5-й робочий день) було 25.02.2019, однак вказаний рахунок був оплачений відповідачем 12.03.2019, про що зазначено вище, тобто з простроченням на 14 днів з 26.02.2019 по 11.03.2019 року;
- рахунок за лютий 2019 року на суму 16261,09 грн. отримано відповідачем поштою 14.03.2019 (четвер), відповідно граничним терміном оплати (5-й робочий день) було 21.03.2019, проте був оплачений відповідачем своєчасно 18.03.2019 року;
- рахунок за березень 2019 року на суму 9953,26 грн. отримано відповідачем поштою 11.04.2019 (четвер), відповідно граничним терміном оплати (5-й робочий день) за умовами п. 5.10 договору та Комерційної пропозиції №2 від 27.12.2018 був 18.04.2019, тому початком прострочення оплати за даним рахунком є 19.04.2019 (п`ятниця).
Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості поставленої електричної енергії за січень і березень 2019 року, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 15% річних на суму вартості поставленої електроенергії у січні 2019 року 12175,02 грн. за період з 26.02.2019 по 11.03.2019 року, а також на існуючу суму заборгованості за поставлену електроенергію у березні 2019 року в розмірі 9953,26 грн. за період з 19.04.2019 по 25.09.2025 року. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 15% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості поставленої електричної енергії за вказані періоди в розмірі 9682,44 грн. (70,05 грн. + 9612,39 грн. відповідно), судом встановлено, що вказані розрахунки 15% річних були здійснені позивачем арифметично вірно. 
Відтак, з відповідача підлягають стягненню 15% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості поставленої електричної енергії в сумі 9682,44 грн.
Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. 
Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97 р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення. 
Зважаючи на викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату поставленої електричної енергії у березні 2019 року на існуючу суму боргу в розмірі 9953,26 грн. за період з 19.04.2019 по 31.08.2025 року, що складають 8316,10 грн., та встановлено, що розрахунок інфляційних нарахувань було здійснено позивачем вірно. 
Відтак, вимоги про стягнення нарахованих інфляційних втрат в сумі 8316,10 грн. підлягають задоволенню.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За правилами пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно з частинами першою – четвертою статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Отже цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності, розумності, що знаходить своє вираження в добросовісному виконанні своїх зобов`язань сторонами та униканні будь-яких форм зловживання своїми правами та/або становищем, а також запобіганні вчиненню дій, які порушують права іншої сторони та можуть мати негативні наслідки для третіх осіб.
В даному випадку несплата відповідачем за фактично спожиту електричну енергію, поставлену позивачем як постачальником “останньої надії” є порушенням зобов`язання.
Згідно ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.
Разом з тим у постанові від 29.06.2021 у справі № 910/2842/20 Верховний Суд зазначив, що згідно з пунктом 5 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та абзацом 6 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Отже, суд вправі задовольнити позов про спонукання виконати умови договору лише в разі, якщо встановить, що у особи такий обов`язок наявний, але вона ухилилася від його виконання. При цьому у справі має бути доведено наявність відповідного правовідношення, а саме прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо виконання договору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019р. по справі №910/16744/17 вказала, що такий спосіб захисту як примусове виконання обов`язку в натурі застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання останнього чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі має наслідком імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо), і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як воно було унормовано сторонами у договорі.
Таким чином, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” та стягнення з відповідача заборгованості в заявленій сумі 27951,80 грн. за спірним договором, що цілком відповідає такому способу захисту цивільних прав та інтересів позивача як примусове виконання обов`язку в натурі. 
У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В :

1. Позов Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Телец-Вак” про стягнення 27951,80 грн. задовольнити.
2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю “Телец-Вак” (54010, Миколаївська область, м. Миколаїв, пров. Транспортний, буд. 9, код ЄДРПОУ 31707056) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85, код ЄДРПОУ 19480600; рахунок IBAN НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк») заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 9953/дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три/грн. 26 коп.
3. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю “Телец-Вак” (54010, Миколаївська область, м. Миколаїв, пров. Транспортний, буд. 9, код ЄДРПОУ 31707056) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85, код ЄДРПОУ 19480600; рахунок IBAN UA458201720355340299019480600 в ГУ ДКСУ у Київській області) 15% річних у розмірі 9682/дев`ять тисяч шістсот вісімдесят дві/грн. 44 коп., інфляційні втрати у розмірі 8316/вісім тисяч триста шістнадцять/грн. 10 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422/дві тисячі чотириста двадцять дві/грн. 40 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 02.04.2026 року, з урахуванням умов воєнного стану та навантаженості.

Суддя Л.М. Ільєва