Справа № 686/34598/25
Провадження № 2/674/381/26

РІШЕННЯ
іменем України 

13 квітня 2026 року       м. Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Барателі Д.Т., за участі секретаря судового засідання Бойчук С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (місцезнаходження: м. Київ вул. Саксаганського, 133А, код ЄДРПОУ 37356833) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором (ціна позову 33995,83 грн),

в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (далі – позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 27.04.2025-100000884 від 27.04.2025 (далі – кредитний договір) у сумі 33995,83 грн, а також судового збору у сумі 2422,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі орієнтовно 6000 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка складається з: тіла кредиту – 19682,24 грн, процентів за користування кредитом – 12633,59 грн, неустойки – 1680,00 грн.
Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань, особливостей укладення і виконання кредитних договорів; норми Закону України «Про електронну комерцію» щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді; норми Закону України «Про споживче кредитування» щодо правомірності стягнення неустойки за договорами, укладеними після набрання чинності Законом України № 3498-IX від 22.11.2023.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.12.2025 справу передано за підсудністю до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області.
Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 21.01.2026 позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.
Ухвалою від 02.02.2026 Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Між позивачем – товариством з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" та відповідачем – ОСОБА_1 27.04.2025 було укладено кредитний договір № 27.04.2025-100000884 на умовах повернення суми кредиту з процентами, згідно з якими позивач надав відповідачу кредит у сумі 28000 грн на строк 122 дні (до 26.08.2025) з фіксованою процентною ставкою у розмірі 1% за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування. Крім того, договором передбачено комісію за надання кредиту у розмірі 20% від суми кредиту, що становить 5600 грн.
Кредитний договір та додатки до нього підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Зокрема, відповідач підписав паспорт споживчого кредиту кодом підтвердження A282, а пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), заявку та акцепт – одноразовим ідентифікатором E282.
Факт надання відповідачу кредитних коштів підтверджується листом товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальні платіжні рішення" № 100-2111 від 21.11.2025, згідно з яким 27.04.2025 на платіжну картку відповідача № НОМЕР_2 перераховано 28000 грн за договором кредиту № 27.04.2025-100000884, номер транзакції – 723893654.
Згідно з довідкою-розрахунком позивача станом на дату подання позову заборгованість відповідача за кредитним договором становить 33995,83 грн, з яких: 19682,24 грн – основний борг; 12633,59 грн – проценти за період з 27.04.2025 по 26.07.2025; 1680,00 грн – неустойка.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України.
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.
Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеним ним кредитним договором.
Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що факт укладення кредитного договору між сторонами підтверджений належними та допустимими доказами, а саме: текстом кредитного договору, підписаним відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором; листом товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальні платіжні рішення", яким підтверджено факт перерахування коштів на банківську картку відповідача; довідкою-розрахунком про стан заборгованості.
Судом встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 28000 грн, проте свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Щодо заявленої позивачем суми основного боргу в розмірі 19682,24 грн та процентів за користування кредитом у розмірі 12633,59 грн за період з 27.04.2025 по 26.07.2025, суд зазначає таке. Проценти нараховані за 91 день користування кредитом, що знаходиться в межах строку кредитування (122 дні). Процентна ставка 1% за день відповідає умовам кредитного договору. Денна процентна ставка за договором становить 0,94%, що не перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у відповідному періоді. Зазначені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення неустойки у розмірі 1680 грн суд зазначає таке.
Позивач обґрунтовує правомірність нарахування неустойки тим, що кредитний договір укладено після набрання чинності Законом України № 3498-IX від 22.11.2023, яким виключено п. 6.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», що раніше передбачав звільнення споживача від неустойки під час воєнного стану. Позивач вважає, що Закон України «Про споживче кредитування» є lex specialis щодо Цивільного кодексу України.
Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (внесеного Законом № 2120-IX від 15.03.2022) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Суд виходить з того, що п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України є спеціальною нормою саме щодо захисту позичальників у період воєнного стану і має самостійне правове значення, незалежне від положень Закону України «Про споживче кредитування». Виключення п. 6.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не скасовує дію п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який продовжує діяти як самостійна правова норма. Враховуючи, що на час розгляду цієї справи в Україні діє воєнний стан, стягнення неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором виключається.
Відтак, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у розмірі 1680,00 грн слід відмовити.
Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 32315,83 грн, з яких: основний борг – 19682,24 грн, проценти за користування кредитом за період з 27.04.2025 по 26.07.2025 – 12633,59 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн, розрахованій виходячи з ціни позову 33995,83 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 24.11.2025.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково у сумі 32315,83 грн, що становить 95,06% від заявленої суми, судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у сумі 2302,85 грн.
Щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі орієнтовно 6000 грн, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач у позовній заяві зазначив, що докази понесення судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. Оскільки на час розгляду справи позивачем не надано жодних доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу (договору про надання правової допомоги, акту надання послуг, детального опису виконаних робіт тощо), підстав для стягнення витрат на правничу допомогу немає.
Ураховуючи вищевикладене, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258–260, 263–265, 274–279 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 205, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 627, 628, 629, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування», суд –

у х в а л и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором № 27.04.2025-100000884 від 27.04.2025 у сумі 32315,83 грн, з яких:
- сума заборгованості за основною сумою боргу - 19682,24 грн;
- сума заборгованості за відсотками - 12633,59 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" судові витрати у сумі 2302,85 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (місцезнаходження: м. Київ вул. Саксаганського, 133А, код ЄДРПОУ 37356833).
Відповідач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Повний текст рішення складено та підписано 13 квітня 2026 р.

Суддя Давид БАРАТЕЛІ