Справа № 362/2396/24
Провадження № 2/362/198/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І м е н е м У к р а ї н и
(з а о ч н е)
20 квітня 2026 року
Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі: 
головуючого – судді Марчука О.Л.,
при секретарі – Неділько А.С.,
за участю представника позивача – адвоката Старчі С.А.,
представника третьої особи – Авраменко О.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Глеваської селищної ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно її дитини.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є дядьком дитини, а батько хлопчика помер, тоді як матір залишила свою дитину, не цікавиться нею, не приймає участі у її утриманні й вихованні та не спілкується із своїм сином (а.с. 100 – 102).
Представник позивача і третьої особи в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з викладених у заяві підстав.
Відповідачка в судове засідання не прибула.
Враховуючи, що судову повістку про виклик, разом із копією ухвали про відкриття провадження та примірником позовної заяви з додатками, які було надіслано відповідачці за адресою реєстрації місця її проживання повернуто до суду без вручення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою», керуючись ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що судовий виклик вручено відповідачці належним чином (а.с. 79, 82, 84).
Оскільки, відповідачка не з`явилася в судове засідання без поважних причин, не подала відзив та представник позивача не заперечила проти вирішення справи в заочному порядку, на підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутності відповідачки.
Також, за приписами статті 171 СК України під час розгляду справи в судовому засіданні, суд заслухав думку дитини відносно вирішення питання позбавлення її матері батьківських прав відносно нього.
ОСОБА_3 повідомив суду, що з квітня 2015 року він проживав разом зі своїм батьком без матері; на тепер він проживає разом із своїми бабусею, дядьком та їх родичами в селищі Глеваха; повідомив суду, що останній раз він бачив наживо свою рідну матір в жовтні 2023 року на похоронах його батька; при цьому, вони не привітались, не спілкувались та ні про що не говорили; також, зазначив, що він не має до своєї рідної матері жодних почуттів та просив позбавити її батьківських прав відносно нього.
Вислухавши вступне слово учасників процесу, думку дитини та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини.
Відповідачка є матір`ю  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 12 березня 2010 року; батько дитини ОСОБА_4 (а.с. 12).
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 01 листопада 2023 року (а.с. 20).
Позивач у даній справі є рідним братом померлого брата дитини та відповідно дядьком ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 від 18 січня 1977 року та серії НОМЕР_4 від 28 травня 1975 року (а.с. 13, 14).
Нормою частини четвертої статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Зокрема, суд приймає до уваги обставини встановлені рішенням від 06 травня 2019 року Васильківського міськрайонного суду Київської області по цивільній справі № 362/7370/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, – а саме:
- станом на 02 жовтня 2018 року ОСОБА_3 з народження проживав разом зі своїм батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- з квітня 2015 року ОСОБА_3 знаходився повністю на утриманні свого батька;
- матір ОСОБА_2 не приймала участі у вихованні дитини та не надає їй матеріальної допомоги (а.с. 15 – 16).
При цьому, відповідно до вимог статей 217 і 232 СК України, ОСОБА_2 , як матір`ю дитини надано письмову згоду на усиновлення її сина, яку викладено відповідною заявою від 17.11.2023 року та засвідчено нотаріусом; у вказаній заяві вона також зазначила про відмову від виховання і утримання її на той час малолітнього сина ОСОБА_3 (а.с. 21).
Актом обстеження житлово-побутових умов від 16 січня 2024 року депутата Глевахівської селищної ради Скаковської В.С., підтверджується факт проживання дитини відповідачки разом із дядьком дитини за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22).
Оскільки матір покинула дитину, а батько дитини помер, наказом № 14 від 04.02.2025 року Служби у справах дітей та сім`ї Глевахівської селищної ради, неповнолітнього ОСОБА_3 взято на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування (а.с. 140).
Потім, наказом № 15 від 04.02.2025 року Служби у справах дітей та сім`ї Глевахівської селищної ради, неповнолітнього ОСОБА_3 тимчасово влаштовано в сім`ю рідної бабусі ОСОБА_5 яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 141).
Надалі, наказом № 27 від 30.01.2025 року Служби у справах дітей та сім`ї Глевахівської селищної ради, продовжено до 31 липня 2026 року тимчасове влаштування неповнолітнього ОСОБА_3 в сім`ї рідної бабусі ОСОБА_5 яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 146).
Крім того, суд враховує повідомлені дитиною фактичні обставини про те, що його матір понад десять років проживає окремо він нього, не спілкується із ним, та він не має до своєї рідної матері жодних почуттів.
Зазначені обставини, безумовно свідчать про те, що відповідачка самоусунулась від виховання свого сина та не спілкується зі своєю дитиною в будь-якій спосіб.
Вирішуючи справу по суті, суд керується положеннями Закону України «Про охорону дитинства» та нормами Сімейного кодексу України.
Зокрема, норми статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.
Стаття 150 СК України встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Відповідно до положень статті 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Пунктом другим частини першої статті 164 СК України передбачено, що матір може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Оскільки відповідачка самовільно і безвідповідально залишила свою дитину, більше десяти років проживає окремо від своєї дитини за іншою адресою, у вказаний час зі своєю дитиною не спілкується, відповідачка не займається вихованням дитини і піклуванням про неї, не цікавиться життям своєї дитини та не бажає приймати участь у її вихованні, суд приходить до висновку, що такою бездіяльністю відповідачка ухиляється від виконання обов`язків по вихованню обох своєї неповнолітньої дитини, а тому має бути позбавлена батьківських прав.
Зазначені обставини знайшли своє повне підтвердження під час розгляду справи в судовому засіданні.
До того ж, рішенням № 276-18 від 03.10.2024 року Виконавчого комітету Глевахівської селищної ради затверджено висновок згідно із яким, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносно її неповнолітнього сина (а.с. 48, 49 – 50).
Під час розгляду справи судом не встановлено, що відповідачці будь-хто та/або яким-небудь чином чинив перешкоди у належному виконанні її батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини.
Таким чином, враховуючи встановлені під час розгляду обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про існування передбачених сімейним законодавством підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
При цьому, у зв`язку із задоволенням позову, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати позивача по сплаті судового збору слід покласти на відповідачку (а.с. 103).
Враховуючи викладене, керуючись статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 80, 84, 150, 155, 164, 166, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, статтями 58, 60 ЦК України, статтями 1 – 13, 19, 23, 27, 34, 76 – 83, 89, 95, 133, 141, 142, 197, 198, 258, 259, 263 – 265, 273, 280 – 282 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:
Задовольнити позов.
Позбавити  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно   ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення – 22 квітня 2026 року.