Справа №348/364/26
Провадження № 2/348/760/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2026 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді Гундяка Т.Д.,
секретар судового засідання Дмитрук С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Гураш М.В., звернулася із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
В обґрунтування позову зазначає, що 07 серпня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 у виконавчому комітеті Волосівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис №6. Після укладення шлюбу вона змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_4 ». 
В шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 , який є неповнолітній і проживає разом з нею.
Однак їх подружнє життя не склалося і рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2020 року (справа №348/264/20) шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 розірвано. Цим же рішенням неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишений проживати з матір`ю, тобто з нею. Також рішенням суду їй залишено шлюбне прізвище « ОСОБА_4 ». Вказане судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось і 14 квітня 2020 року набрало законної сили.
Ще до розірвання шлюбу на протязі чотирьох років вони проживали окремо і не підтримували подружніх стосунків. З часу окремого проживання відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . А тому вона була змушена звернутися з позовом в суд про стягнення аліментів на утримання сина в примусовому порядку. 
Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2020 року (справа №348/276/20) з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина від їх шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 750 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказане судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось і 17 квітня 2020 року набрало законної сили. 
Вона 16 серпня 2023 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів було складено актовий запис №1614 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Після укладення цього шлюбу вона змінила своє дошлюбне прізвище ОСОБА_4 на прізвище чоловіка ОСОБА_7 . 
Зазначає, що в цей час вона зареєстрована разом з неповнолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в будинку її бабусі за адресою: АДРЕСА_1 . Однак разом з неповнолітнім сином проживає в будинку теперішнього чоловіка ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . 
Також вказує, що на даний час вона ніде не працює, оскільки займається вихованням неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від шлюбу з ОСОБА_6 . Доходів від підсобного господарства не має і підприємницькою діяльністю не займається. 
Таким чином, вона сама не в змозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним неповнолітнього сина від їх шлюбу з відповідачем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з цим зазнає значні матеріальні труднощі із-за відсутності належної матеріальної допомоги із сторони відповідача. Свого житла не має, як і земельної ділянки.
Враховуючи наведене вона проживає у важких матеріальних умовах щодо матеріального забезпечення старшого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки догляд та утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який навчається в 7 класі Волосівського ліцею, потребує значних коштів, яких у неї немає, а присуджений розмір аліментів згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2020 року в сумі 1 750 гривень щомісячно на його утримання, є явно недостатнім для забезпечення нормальних умов його розвитку, беручи до уваги вік та потреби дитини. 
Більше того, відповідач зовсім не цікавиться станом здоров`я сина і не проявляє увагу відносно нього, не надає крім присуджених на даний час мізерних аліментів будь-якої додаткової матеріальної підтримки на необхідні витрати дитини. 
Зазначає, що на її переконання матеріальний стан відповідача ОСОБА_2 є стабільним, так як він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 10 грудня 2025 року по теперішній час, де отримує сталі доходи. Вказаний факт стверджується довідкою за №62 від 26 січня 2026 року, виданою командиром даної військової частини ОСОБА_9 . Враховуючи цю обставину вона бажає змінити спосіб стягнення аліментів з нього в її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з твердої грошової суми на частку від суми його заробітку (доходу). Також це пов`язано з тим, що прожитковий мінімум для дітей постійно змінюється і кожного року зростає. Крім того з часу ухвалення судом попереднього судового рішення від 13 березня 2020 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 сталася значна зміна цін на основні життєво необхідні товари та продукти. 
Крім того, вона несе витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг, придбанням одягу та продуктів харчування для неповнолітнього сина, канцелярського приладдя, забезпечує всі потреби пов`язані з лікуванням дитини та на інші необхідні потреби для неї. Навчання сина в ліцеї потребує додаткових матеріальних витрат, а тому в теперішніх умовах підвищення цін для неї стає все складніше справлятися з ними. При таких обставинах вона старається економити на всьому з метою забезпечення умов сина, для цього робить все можливе. А тому її матеріальне становище погіршилося, беручи до уваги, що на цей час у неї є ще одна малолітня дитина і вона ніде не працює.
Також вказує, що фактично в телефонній розмові з нею, відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти зміни способу стягнення аліментів на утримання їх неповнолітнього сина. 
Враховуючи наведене та беручи до уваги ті факти, що відповідач перебуває на військовій службі і отримує регулярний дохід, будь-якої додаткової матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні немає, вона вважає, що ОСОБА_2 має можливість і повинен сплачувати аліменти в її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення ним повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є менш більш достатнім для нормального фізичного та духовного розвитку сина на даний час.
Посилаючись на викладене,просила змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача у її користь на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з твердої грошової суми в розмірі 1 750 гривень щомісячно, визначених рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2020 року (справа №348/276/20) на частку від заробітку (доходу) відповідача і стягувати з нього на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки його доходу (заробітку) щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідач ОСОБА_2 правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає повністю і не заперечує щодо їх задоволення, у зв`язку із несенням військової служби розгляд справи просив провести без його участі.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.03.2020 у справі № 348/264/20 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , зареєстрований виконавчим комітетом Волосівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області 23.07.2013, актовий запис № 6, розірвано. Неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з матір`ю.
У шлюбі в сторін народився ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актовим записом № 21 від 07.11.2012, вчинений виконавчим комітетом Волосівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 07.11.2012, видане Волосівською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області.
Згідно витягів з реєстру територіальної громади позивач та неповнолітній син сторін зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області по справі № 348/276/20 від 13.03.2020, яке набрало законної сили 17.04.2020, вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1 750 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до свідоцтва про шлюб, ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_11 16.08.2023 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 1614, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.08.2023. У зв`язку з реєстрацією шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » на прізвище « ОСОБА_7 ».
У шлюбі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується актовим записом про народження № 12 від 10.04.2025, складений виконавчим комітетом Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 10.04.2025.
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №23 від 16.02.2026, складеного старостою Волосівського старостинського округу, позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом із чоловіком ОСОБА_6 . На її утриманні є двоє неповнолітніх дітей. Також вказано, що ОСОБА_1 доходів від підсобного господарства не має, підприємницькою діяльністю не займається, не працює, оскільки займається вихованням двох дітей. Зі слів заявниці, вона потребує більше коштів на виховання старшого сина, оскільки останні три місяці кошти від ОСОБА_2 не надходили.
Відповідно до довідки №52 від 26.01.2026, виданої командиром військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_9 , відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 (військове звання матрос) з 10.12.2025 по теперешній час.
Відповідно до частин першої і другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно вимог ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
При цьому законодавець не обмежує право сторони в справі про зміну розміру аліментів звернутися у суд тільки з підстав зміни матеріального стану чи стану здоров`я, а вказує і на інші випадки передбачені Кодексом.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки) (постанова Верховного Суду від 22 серпня 2022 року у справі № 712/6313/21, провадження № 61-3728 св 22).
При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанови Верховного Суду від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20,від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21).
Згідно роз`яснень, які містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 3 512 грн.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Судом встановлено, що син сторін проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. При цьому, раніше визначених аліментів на утримання ОСОБА_5 в розмірі 1 750 грн є недостатньо для рівня життя необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Зі збільшенням віку дитини, вона природньо потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Матеріальне становище позивачки також погіршилося у зв`язку із забезпеченням навчання дитини, її розвитком, дозвіллям, внаслідок інфляційних процесів у державі, подорожчанням продуктів харчування та товарів загального вжитку, що є загальновідомим фактом.
З часу визначення розміру аліментів (2020 рік) зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Рішенням суду аліменти у твердій грошовій сумі визначено у розмірі, що на цей час є менший ніж передбачений законом 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які є гарантованим розміром аліментів на одну дитину.
Таким чином на цей час раніше визначений розмір аліментів є недостатнім.
Доказів того, що відповідач не може надавати синові матеріальну допомогу, має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, суду не надано.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) і кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, врахувавши, врахувавши стан здоров`я платника аліментів, відсутність даних про матеріальний стан відповідача та інших документально підтверджених його утриманців, а також, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо утримання дітей і цей обов`язок не може бути покладено лише на одного з них, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зміни способу стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1 750 грн щомісячно на 1/4 частину від всіх видів доходу відповідача, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
На думку суду такий розмір аліментів відповідає принципам розумності та справедливості, є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.
Визначений судом розмір аліментів на дитину не є надмірним, а є об`єктивним та справедливим з врахуванням встановлених судом обставин, відповідає вимогам закону та може забезпечувати частину потреб неповнолітньої дитини, а також не призведе до критичного погіршення забезпеченості відповідача. При цьому інтереси дитини будуть захищеними, оскільки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , буде забезпечений матеріальним утриманням від батька, з яким не проживає.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України
Позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, збільшення їх розміру.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про державний бюджет на 2026 рік» встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2026 року у розмірі 3 328 грн.
Таким чином з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 331,20 грн на користь державного бюджету України.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
З урахуванням конкретних обставин справи, зокрема ціни позову, суд може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. При визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу подано копії: договору № 24 про надання правничої допомоги, укладеного 16.02.2026 між позивачем та адвокатом Гурашем М.В., згідно якого визначено тарифи на оплату правничої допомоги; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла і може понести позивач ОСОБА_1 на правничу допомогу адвоката в зв`язку з розглядом справи за її позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, акт виконаних робіт від 07.04.2026, згідно якого адвокатом надано послуги щодо попереднього опрацювання матеріалів та законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, надання консультації – 500 грн, складення процесуальних документів, а саме позовної заяви - 2 000 грн, представлення адвокатом інтересів позивача в суді – 1 000 грн, квитанцію про сплату коштів на користь адвоката в сумі 3 500 грн.
Суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності цих витрат.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у справі, суд враховує відсутність заперечення відповідача і чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, обґрунтованість розміру цих витрат, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності таких витрат.
Враховуючи категорію справи та те, що предмет спору в цій справі не є складним, характер позовних вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній не є складними та не займали значних витрат часу на їх виготовлення, заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в загальній сумі 3 500,00 грн є завищеним та необґрунтованим, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
З огляду на складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, суд вважає, що обґрунтованими і пропорційними до предмета спору є витрати на правничу допомогу в розмірі 2 500 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. 4, 19, 141, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України,
у х в а л и в:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитинизадовольнити.
Змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитиниОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 
Стягнення аліментів у зазначеному розмірі розпочати з дня набрання рішенням законної сили.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1 331,20 (одна тисяча триста тридцять одна грн 20 коп.) грн судового збору (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача (ГУДКСУ) Казначейство України (ЕАП), Номер рахунку UA908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106, Найменування коду класифікації доходів бюджету Судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.
Стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитиниОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі виконавчого листа у справі №348/276/20, виданого Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.03.2020, припинити з дня набрання законної сили рішенням суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКППНОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_4 .

Суддя          Гундяк Т.Д.

Повний текст рішення складено 07.04.2026.