ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
18 березня 2026 року 	Справа № 640/13939/20 ЗП/280/666/25  м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення) виклику сторін адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправими та скасування рішень 
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд:
1. Визнати протиправною (незаконною) та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-0003743304 від 31 березня 2020 року в сумі 291 836, 16 грн.
2. Визнати протиправним (незаконним) та скасувати рішення № 0003753304 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 31 березня 2020 року в сумі 42 943, 83 грн.
3. Визнати протиправним (незаконним) та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу № 17416/ФОП/10-36-56-07 від 01 червня 2020 року.
4. Визнати протиправною (незаконною) та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-145144-56 від 09 червня 2020 року в сумі 314 459, 22 грн.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 КАС України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. 
24.03.2025 матеріали адміністративної справи надійшли до Запорізького окружного адміністративного суду.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Стрельніковій Н.В. 
Ухвалою суду від 31.03.2025 було прийнято справу №640/13939/20 до свого провадження, ухвалено розгляд справи проводити спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному ст. 262 КАС України. Запропонувано позивачу актуалізувати позовні вимоги у справі (виказати актуальну свою позицію щодо підтримання позовних вимог. Зобов`язано відповідач надати суду докази реорганізації контролюючого органу. Запропонувати відповідачу надати актуальний відзив у справі (за необхідності).
Ухвалою суду від 08.04.2025 було задоволено клопотання представника відповідача про його заміну правонаступником та замінено первинного відповідача Головне Управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ 43141377) на Головне Управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ ВП 44096797).
Ухвалою суду від 30.03.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі в частині визнання протиправним та скасування рішення та опис майна податкову заставу № 17416/ФОП/10-36-56-07 від 01.06.2020 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) N2 Ф-145144-56 від 09 червня 2020 року було відмовлено. 
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що документальна планова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за період діяльності з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року, за результатом якої складений акт від 27 лютого 2019 року №211/10-36-33-04/2995821937 проведено з порушення податкового законодавства, оскільки документи, які дають право на проведення перевірки позивачу пред`явлені не були. Також представник відповідача вказує, що мала місце зміна виду перевірки з виїзної на невиїзну без відповідного наказу. Крім того, представник позивача наголошує на тому, що у позивача було вилучено оригінали первинних бухгалтерських документів, що є неприпустимим. Крім того, представник позивач наголошує, що висновки акту від 27 лютого 2019 року №211/10-36-33-04/2995821937 є безпідставними та спростовуються наявними бухгалтерськими документами.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позов представник відповідача вказує, що на підставі виписок по руху коштів на банківських рахунках позивача за період з 01 січня 2019 року по 31 липня 2019 року під час здійснення підприємницької діяльності останній отримав дохід в сумі 5 198 262,30 грн, отже з 01 жовтня 2019 року повинен був перейти на загальну систему оподаткування. У разі переходу фізичної особи-підприємця на спрощену систему оподаткування з початку кварталу всередині року (з 1 липня) поточного року, фізична особа-підприємець-платник єдиного податку з метою перебування на спрощеній системі оподаткування визначає сумарний дохід у поточному році з початку цього календарного року: дохід, отриманий під час перебування на загальній системі оподаткування та дохід, отриманий під час перебування на спрощеній системі оподаткування. З огляду на викладене, відповідач вказує на перевіркою встановлено заниження податкових зобов`язань з єдиного податку за 2017 рік.
Також представник відповідача у відзиві на позов зауважує, що позивачем на підтвердження витрат надані фіскальні чеки від постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІЦЕНТР К», які не містять інформацію про покупця, а будь-які інші документи, які б підтверджували придбання товаро-матеріальних цінностей позивачем до перевірки не надано. З огляду на викладене, відповідач вказує на заниження позивачем оподаткованого доходу.
Крім того, відповідач зауважує, що на підставі наданих до перевірки первинних документів встановлено, що загальна сума доходу позивача від здійснення операцій з постачання товарів/послуг у січні 2018 року перевищила 1 000 000 грн, отже з 11 січня 2018 року у позивача виникає обов`язок зареєструватись платником податку на додану вартість, проте позивачем такий обов`язок не виконано та податок на додану вартість не сплачувався.
У відповіді на відзив представник позивача наголошує на безпідставності доводів відповідача.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2021 по справі №640/19911/20 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, яке набрало законної сили 19.10.2021, було відмовлено у задоволенні позову та встановлено наступне: «Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області на підставі пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України, пункту 2 частини 1 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та відповідно до затвердженого платну-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2020 рік та направлень на перевірку від 31 січня 2020 року №318 та №317 проведена документальна планова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за період діяльності з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року, за результатом якої складений акт від 27 лютого 2019 року №211/10-36-33-04/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).
Так, перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України та вимоги, встановлені главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України, щодо перебування на спрощеній системі оподаткування в частині перевищення позивачем обсягу доходу в сумі 5 000 000,0 грн; пункту 292.1 статті 292, пункту 293.3 статті 293 Податкового кодексу України в частині заниження єдиного податку на загальну суму 30 000,0 грн.; пункту 167.1 статті 167, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України в частині заниження суми чистого доходу за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2019 року на загальну суму 9261886,42 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 1665195,92 грн.; пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України в частині заниження податкових зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 2679451,0 грн.; пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2019 року на загальну суму 9261886,42 грн, що призвело до заниження військового збору на суму 138928,33 грн.; пункту 2 частини 1 статті 7, статті 8, частини 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та заниження позивачем єсв на загальну суму 291 836,16 грн.
На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 31 березня 2020 року:
- №0003723304, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування за основним платежем 1 916 636,83 грн., за штрафними санкціями - 479 159,21 грн;
- №0003733304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору за основним платежем 159 850,24 грн., за штрафними санкціями 39 962,57 грн;
- №0003813304, яким позивачу збільшено суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем 2 679 451,00 грн., за штрафними санкціями - 669 862,75 грн;
- №0003853304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку за основним платежем в сумі 159 779,20 грн, за штрафними санкціями - 39 944,80 грн.
Також, на підставі акту перевірки відповідачем прийнято рішення №491/2995821937 про виключення з реєстру платників єдиного податку та рішення №531/2995821937 про виключення з реєстру платників єдиного податку.
Крім того, 03 серпня 2020 року відповідачем винесено вимогу №149704-56 на загальну суму 3 637860,14 грн та рішення про опис майна у податкову заставу від 03 серпня 2020 року.
Незгода позивача із вказаними вище податковим повідомленнями-рішеннями, рішеннями та вимогою зумовила звернення до суду з даним позовом»
Крім того, на підставі акту перевірки відповідачем було прийнято:
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-0003743304 від 31 березня 2020 року зі сплати єдиного внеску у розмірі 291 836, 16 грн.
- рішення № 0003753304 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 31 березня 2020 року в сумі 42 943, 83 грн.
01 червня 2020 року відповідачем було складено рішення про опис майна у податкову заставу № 17416/ФОП/10-36-56-07 а 09 червня 2020 року вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-145144-56 від в сумі 314 459, 22 грн.
Не погоджуючись із вищенаведеним вимогами та рішеннями позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Згідно з пунктом 77.1 статті 71 Податкового кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється.
План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.
До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.
Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім -не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.
Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Наказом Міністерства фінансів України від 02 червня 2015 року №524, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 червня 2015 року за №751/27196, затверджено Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків (надалі - Порядок №524).
Пунктом 1 розділу І Порядку №524 передбачено, що цей Порядок розроблений з метою забезпечення єдиного підходу до формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків (далі - план-графік).
Річний план-графік для документальних планових перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, складається відповідно до вимог статті 77 розділу II Податкового кодексу України (далі - Кодекс).
План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки. Оновлення річного плану-графіка здійснюється у разі його коригування.
Відповідно до пункту 5 розділу І Порядку №524 план-графік складається із планів-графіків територіальних органів ДФС та затверджується Головою ДФС.
Затверджений план-графік є обов`язковим для виконання всіма підрозділами територіальних органів ДФС.
Належну якість формування плану-графіка та його коригування забезпечує територіальний орган ДФС, який сформував план-графік (коригування плану-графіка).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 р. № 1200 утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.
Установлено, що: Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску; Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства; Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності; забезпечення діяльності Державної податкової служби та Державної митної служби у 2018 та 2019 роках здійснюватиметься в межах видатків, передбачених Державній фіскальній службі; Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби та Державної митної служби.
Кабінет Міністрів України розпорядженням від 21 серпня 2019 р. № 682-р погодився з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. № 227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" (Офіційний вісник України, 2019 р., № 26, ст. 900) функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на Державну податкову службу.
Отже, з 28 серпня 2019 року всі функції Державної фіскальної служби України передано до Державної податкової служби України.
Відповідно до затвердженого Державною податковою службою України плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2020 рік, документальну планову перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заплановано на січень 2020 року.
Відповідно до пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
З матеріалів справи вбачається, що повідомлення від 16 січня 2020 року №52/10-36-33-04 та копія наказу Головного управління Державної податкової служби у Київській області №109 від 16 січня 2020 року направлені засобами поштового зв`язку на податкову адресу позивача: АДРЕСА_1 , 16 січня 2020 року (трек-номер поштового відправлення №0213700239873) та отримані 30 січня 2020 року.
Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, визначають порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.
Відповідно до пункту 105 цих Правил одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис.
Суд наголошує, що на етапі підготовки до проведення документальної планової виїзної перевірки в обов`язки контролюючого органу входить завчасне (не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення перевірки) вручення під розписку або надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії наказу про проведення такої перевірки та письмового повідомлення із зазначенням дати початку її проведення.
На момент початку проведення перевірки відповідач мав підтвердження того, що платнику податків вручено рекомендований лист, яким направлялися необхідні документи, і таким доказом є рекомендоване повідомлення про вручення цього листа, що дає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної планової виїзної перевірки платника. Обов`язку встановлювати особу, яка від імені платника отримала рекомендований лист, чи перевіряти її повноваження, посадові особи контролюючого органу перед початком проведення перевірки не мали.
Згідно пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
-направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
-копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відповідач вказує, що направлення на проведення документальної планової виїзної перевірки від 31 січня 2020 року №318 та №317 та відповідні службові посвідчення 31січня 2020 року в установленому порядку, особисто під розпис було ознайомлено ОСОБА_2 - довірену особу позивача.
В матеріалах справи наявна копія довіреності Лубяниченка Володимира Олександровича від 29 січня 2020 року на представлення інтересів позивача у будь-яких установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх підпорядкування та форм власності, в тому числі органах Міністерства доходів і зборів України, фіскальній службі України, зокрема, при вирішенні бухгалтерських питань поточної діяльності. 
З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 є представником позивача, а відтак, останній належним чином повідомлений про проведення перевірки.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Згідно підпункту 20.1.13 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право доступу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об`єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов`язані з іншими об`єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу.
Відповідач вказує та позивач не заперечує, що податкова адреса фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 співпадає з адресою фактичного місця проживання.
З урахуванням наведеного, працівники Головного управління Державної податкової служби у Київській області не мали можливості проводити документальну планову виїзну перевірку за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
У постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 806/2127/16 зазначено, що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
З урахуванням наведеного вище, суд дійшов виноску, що проведення документальної планової виїзної перевірки не за місцем знаходження позивача не свідчить про протиправність рішень, прийнятих за результатом такої перевірки.
Відповідно до пункту 86.1. статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Згідно з пунктом 86.7. статті 86 Податкового кодексу України, у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.
Рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.
Також пунктом 86.8. названої статті Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.
З системного аналізу статті 86 Податкового кодексу України вбачається, що акт контролюючого органу є висновком про результати проведеної перевірки, складання якого входить до повноважень контролюючого органу.
Судом встановлено, що за результатами документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 складено Акт від 27 лютого 2020 року №211/10-36-33-04/ НОМЕР_1 «Про результати документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 , за період діяльності з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року». Акт складено у двох примірниках на 28 аркушах та зареєстровано у журналі реєстрації актів (довідок) перевірок у Головному управлінні Державної податкової служби у Київській області 27 лютого 2020 року під №211/10-36-33-04/2995821937.
Так, відповідач вказує на наявність технічної помилки на 28 аркуші акту перевірки.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про безпідставність доводів представника позивача щодо порушення відповідачем порядку проведення перевірки позивача та складення акту перевірки.
Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) з Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-0003743304 від 31.03.2020 в сумі 291836,16 та рішення № 0003753304 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 31 березня 2020 року в сумі 42 943, 83 грн. суд зазначає наступне.
Платниками єдиного внеску відповідно до п.4, п.5 ч.І ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI (зі змінами та доповненнями) є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які забезпечують себе роботою самостійно.
Абзацом першим частини другої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-УІ (зі змінами та доповненнями) визначено, що базою нарахування єдиного внеску для осіб, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-УІ (зі змінами та доповненнями), є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
База оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, регламентується розділом IV Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ (зі змінами та доповненнями). Згідно з пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010р.. №2755-УІ (зі змінами та доповненнями) чистий річний оподатковуваний дохід визначається відповідно до пункту 172.2 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010р.. №2755-УІ (зі змінами та доповненнями), а саме об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій формі та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця.
Пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010р.. №2755-УІ (зі змінами та доповненнями) визначено, що фізичні особи - підприємці крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які забезпечують себе роботою самостійно зобов`язані вести Книгу обліку доходів та витрат, формат та порядок заповнення якої затверджено наказом Міндоходів від 16.09.13 №481, на підставі якої здійснюється заповнення облікових даних Податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої наказом Міністерством фінансів України від 02.10.2015р. №859.
Відповідно до пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010р.. №2755-УІ (зі змінами та доповненнями) фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені Податковим кодексом України від 02.12.2010р.. №2755-УІ (зі змінами та доповненнями) для річного звітного податкового періоду.
Відповідно до підпункту 2 частини 5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015р. №449 базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий то дані, вказані в додатку 4 до Податкової декларації про майновий стан і доходи повинні дорівнювати даним, зазначеним у звітності з єдиного внеску (таблиця 1 додатка 5 Звіту з єдиного внеску до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове держане соціальне страхування. Відповідно до ч.З ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-УІ (зі змінами та доповненнями) нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску встановленої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI (зі змінами та доповненнями)
У додатку 4 до Податкової декларації про майновий стан і доходи вказується розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу, який розраховується як отриманий загальний річний оподатковуваний дохід, зменшений на суму документально підтверджених річних витрат та поділений на кількість календарних місяців, протягом яких отримано такий дохід (прибуток) (абзац третій пункт 177.2 статті 177 Податковим кодексом України від 02.12.2010р.. №2755-УІ (зі змінами та доповненнями)).
Отже, у графі 2 таблиці 1 додатка 5 до Звіту з єдиного внеску сума чистого доходу (прибутку), в рядках календарних місяців зазначається як середньомісячний річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом ділення річного чистого доходу (прибутку) на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий. При цьому в місяцях, в яких дохід не отримувався, (на підставі даних Книги обліку доходів і витрат) у таких графах проставляється прочерк (на паперових носіях), у разі надсилання Звіту в електронній формі поле залишається незаповненим.
Перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок встановлено заниження чистого оподаткованого доходу за період з 01.01.2018р. по 31.12.2019р. на загальну суму в сумі 291836,16 грн. без ПДВ, в т.ч.: за 2019 рік на загальну суму 137602,08 грн. без ПДВ, та 2019 рік на загальну суму 154234,08 грн. без ПДВ, (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в сумі 1326528,00 грн., в тому числі за за 2018р. - 625464,00 грн. та за 2019р. - 701064,00 грн.), (дані наведені в таблицях сторінки 17-19 акту перевірки).
Згідно з до ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI (зі змінами та доповненнями) єдиний внесок для платників зазначених ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-УІ (зі змінами та доповненнями) встановлюється у розмірі 22% до визначеної ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI (зі змінами та доповненнями) бази нарахування єдиного внеску, (дані наведені в таблиці сторінки 19-20 акту перевірки).
Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22% встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2018р. по 31.12.2019р. занижено ЄСВ на загальну суму 291836,16 грн., в т.ч. за 2018р. в сумі 625464,00 грн. та за 2019р. в сумі 701064,00 грн., за рахунок заниження суми чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018р. по 31.12.2019р. на загальну суму 1326528,00 грн. без ПДВ, в т.ч.: за 2018 рік на загальну суму 625464,00 грн. без ПДВ, та 2019 рік на загальну суму 701064,00 грн. без ПДВ, (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску), у зв`язку з чим порушено вимоги п.2 ч.І ст.7, ст.8, ч.2 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями) та в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальну суму 291836,16 гривень.
Дане порушення є похідним від порушень встановлених п. 2.1 та 2.1.2.2 акту перевірки. Позивач при оскарженні зазначеної вимоги та рішення, посилається на порушення, які встановлені п. 2.1 та 2.1.2.2 акту перевірки, проте вони не є предметом спору по данній справі.
Натомість рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2021 по справі №640/19911/20 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, яке набрало законної сили 19.10.2021, було відмовлено у задоволенні позову та надано оцінку вищенаведеним порушенням. 
З урахуванням наведеного вище, суд вважає обґрунтованим висновок відповідача щодо заниження загального оподатковуваного доходу на суму 10 656 682,42 грн та, як наслідок, заниження податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1 916 636,83 грн та військового збору на суму 159 850,24 грн. Відповідно, відповідачем правомірно було винесено спірну вимогу та рішення. 
Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.06.2020 № Ф-145144-56 суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог п. 3.4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 зі змінами та доповненнями (далі - Інструкція), у разі, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску та/або борги зі сплати фінансових санкцій у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій) надсилають вимогу про її сплату. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи податкового органу на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Згідно з даними електронного реєстру по ФОП ОСОБА_1 станом на 31.05.2020 в автоматичному режимі сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.06.2020 №Ф- 145144-56 на суму 314459,22 грн., яка направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
В зв`язку з запізненням надходження скарги 30.06.2020 нарахування по єдиному внеску з інтегрованої картки платника виведено та станом на 01.07.2020 у ФОП ОСОБА_1 заборгованість з єдиного внеску відсутня.
Пунктом 6 розділу VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:
- сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі;
- податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки);
- вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили;
- є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі, - у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.
Отже, відповідно до вимог п.6 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 зі змінами та доповненнями, у зв`язку з відсутністю заборгованості по єдиному внеску, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 09.06.2020 №Ф- 145144-56 є відкликаною з 01.07.2020, у зв`язку з чим у цій частині позовні вимоги також не підлгяають хадоволенню у зв`язку з відсутністю предмету позову.
Щодо рішення про опис майна в податкову заставу від 01.06.2020 №17416/ФОП/Ю- 36-56-07суд зазначає наступне.
За даними інтегрованих карток платника інформаційно-телекомунікаційної системи «Податковий блок», станом на 27.05.2020 у ФОП ОСОБА_1 обліковувався податковий борг у сумі 2694963,33 грн. по податку на доходи фізичних осіб, згідно податкового повідомлення- рішення від 31.03.2020 № 0003723304.
У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України.
Крім того, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу п. 88.1 ст. 88 Кодексу.
Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг п. 89.3 ст. 89 Кодексу.
Пунктом 1 розділу III Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 № 610, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 24.07.2017 за № 902/30770, передбачено, що податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно- телекомунікаційних систем контролюючих органів.
Враховуючи наявність у платника податків податкового боргу, керуючись вимогами ст. 59, ст. 89 Кодексу, ГУ ДПС у Київській області було сформовано і направлено платнику податків податкову вимогу від 01.06.2020 № 194859-56 та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 01.06.2020 №17416/ФОП/10-36-56-07.
Згідно з п.п. 60.1.1 п. 60.1, п. 60.2 ст. 60 Кодексу податкова вимога вважається відкликаною, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення, у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.
За даними інформаційно-телекомунікаційної системи «Податковий блок», станом на 30.06.2020 у ФОП ОСОБА_1 відсутній, у зв`язку з оскарженням податкового повідомлення- рішення від 31.03.2020 № 0003723304 інтегровану картку платника приведено у відповідність до вимог чинного законодавства.
Оскільки податковий борг, який зазначений у податковій вимозі ГУ ДПС у Київській області від 09.06.2020 №Ф-145144-56 відсутній, така податкова вимога відповідно до п.п. 60.1.1 п. 60.1, ст. 60 Кодексу вважається відкликаною, а рішення про опис майна у податкову заставу від 01.06.2020 №17416/ФОП/10-36-56-07 - таким, що втратило юридичну силу.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування виконано та доведено правомірність оскаржуваних вимог та рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Зважаючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-243, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Київській області ( 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5а, ВП 44096797) про визнання протиправими та скасування рішень відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Стрельнікова