Справа № 159/3660/23
Провадження № 2/159/13/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі :
головуючого судді Чалого А.В.,
за участю секретаря судових засідань Конашук М.А.,
позивачки ОСОБА_1 ,
представниці позивачки ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ковель в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Мартинюк Едуард Вікторович, про виділ частки із житлового будинку в натурі,

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просить, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, виділити їй у власність окремий об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 з належними господарськими спорудами, а саме приміщення: 1 коридор площею 3,6 кв.м., 2 топкова - санвузол площею 3,0 кв.м., 3 кухня площею 10,5 кв.м., 5 вітальня площею 13,0 кв.м., 5 кімната площею 8,4 кв.м. - загальна площа 38,5 кв.м., житлова площа - 24,1 кв.м., а також господарські будівлі та споруди, а саме: В-1 сарай, Г- 1 літня кухня, Д - вбиральня.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві приватної спільної часткової власності належить 72/100 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0514 га за вище вказаною адресою, кадастровий номер земельної ділянки 0710400000:09:006:0016. Співвласником іншої частини будинку був відповідач у справі на підставі договору купівлі - продажу 28/100 частки житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міськнотокругу Козоріз Н.С. від 26.10.2007 № 6810. Також у власності відповідача перебуває земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0441 га за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки 0710400000:09:006:0015. 
Будинок фактично поділений на дві частини, що складають ізольовані квартири, які мають окремі входи, самостійно облаштованими системами тепло - тa водопостачання. Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 27.06.2023 за № 168/23 спірний житловий будинок за технічними даними може бути поділено на квартири. Кожен із співвласників житлового будинку у своєму володінні мав та має відокремлені житлові приміщення із окремим входом до них, обладнані індивідуальними засобами обліку на які відкрито особові рахунки, а відтак, належні співвласникам житлові та нежитлові приміщення є окремими квартирами. Позивачка зверталася до відповідача з пропозицією проведення розподілу житлового будинку, проте останній в добровільному порядку цього робити не бажає, тому вона змушена звертатися до суду з даним позовом. 
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22.08.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 22.09.2023.
07.09.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. На думку ОСОБА_3 , позовна заява позивачки не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України. Вважає, що літня кухня, сарай (гараж) та вбиральня по АДРЕСА_2 , а не АДРЕСА_3 — це окремі об`єкти, які конструктивно не пов`язані з будинком, знаходяться на певній відстані від нього, а відтак частинами квартири бути не можуть. Вважає, що у позивачки відсутнє право звернення до суду з даним позовом, оскільки право спільної часткової власності на даний будинок було припинено рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.08.2021 по справі № 159/1287/21. Даним рішенням виділено у власність ОСОБА_3 в натурі в рахунок 28/100 частини житлового будинку з господарськими спорудами окремий об`єкт нерухомості (квартиру) загальною площею 42,1 кв. м, житловою 34,9 кв. м, яка складається з: кухні 1-1 площею 7,2 кв. м, кімнати 1-2 площею 11,0 кв. м, кімнати 1-3 площею 14,2 кв.м, кімнати 1-4 площею 9,7 кв. м та 1/2 огорожі. На думку відповідача, державна реєстрація 20.06.2022 за позивачкою частки 72/100 житлового будинку у спільній частковій власності після припинення спільної часткової власності є незаконною.
Відповідач зазначає, що предмет договору дарування від 20.06.2022, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 № 1451 є нікчемним, даний договір має ознаки удаваного, фраудаторного правочину та таким, що спрямований на усунення відповідача від реалізації права першого покупця.
22.09.2023 до суду надійшла відповідь на відзив у якій позивачка зазначила, що положення статті 362 ЦК України на зазначені правовідносини не поширюються, оскільки переважне право перед іншими особами на купівлю частки майна, яке знаходиться у спільній власності, стосується лише договору купівлі-продажу майна. На договір дарування положення статті 362 ЦК не поширюються. Позивачка вважає, що після виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, відповідач мав би у встановленому законом порядку зареєструвати це право, проте станом на 19.09.2023 цього не зробив. Просила позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2023 в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку з витребуванням доказів.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.10.2023 підготовче судове засідання відкладено, продовжено строк проведення підготовчого судового засідання.
23.10.2023 до суду надійшла заява позивачки про уточнення позовних вимог.
22.11.2023, 20.12.2023 підготовче судове засідання відкладено за клопотанням відповідача.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.01.2024 провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі № 159/6711/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Мартинюк Едуард Вікторович про визнання договору дарування недійсним.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2025 відновлено провадження у справі.
29.12.2025 до суду надійшло клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08.01.2026 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
02.02.2026 в судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку з викликом позивачки.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.03.2026 відмовлено в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
09.03.2026 судове засідання відкладено для ухвалення та проголошення судового рішення.
Позивачка та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити.
Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд закрити провадження по справі, вважає, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки право спільної часткової власності припинено.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Мартинюк Е.В. в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутності.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.08.2021 у справі № 159/1287/21, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задоволено частково та припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 ; виділено у власність ОСОБА_3 в натурі в рахунок 28/100 частини житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_2 окремий об`єкт нерухомості (квартиру) загальною площею 42,1 кв.м., житловою 34,9 кв.м., яка складається з : кухні 1-1 площею 7,2 кв.м., кімнати 1-2 площею 11,0 кв.м., кімнати 1-3 площею 14,2 кв.м., кімнати 1-4 площею 9,7 кв.м. та 1/2 огорожі. 
Рішенням суду встановлено, що будинок розподілений на дві окремі ізольовані квартири із самостійними входами, системою водо, газо, енергопостачання, про що виготовлено відповідну технічну документацію.
Квартира АДРЕСА_4 становить 28/100 будинку, має загальну площу 42,1 кв.м., житлову 34,9 кв.м. та складається з кухні 1-1 площею 7,2 кв.м., кімнати 1-2 площею 11,0 кв.м., кімнати 1-3 площею 14,2 кв.м., кімнати 1-4 площею 9,7 кв.м.
Квартира АДРЕСА_5 становить 72/100 будинку, має загальну площу 42,0 кв.м., житлову 34,8 кв.м. та складається з кухні 2-1 площею 7,2 кв.м., кімнати 2-2 площею 11,4 кв.м., кімнати 2-3 площею 13,9 кв.м., кімнати 2-4 площею 9,5 кв.м. 
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.04.2006 року до квартири АДРЕСА_4 , до квартири АДРЕСА_6 
ОСОБА_4 є власником 72/100 частин спірного житлового будинку та 514 кв.м. земельної ділянки.
Вказане рішення набрало законної сили 03.09.2021.
Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 20.06.2022 за № 1451, який посвідчений приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Мартинюком Е.В., отримала в дарунок від ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0, 0514 га та 72/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .
20.06.2022 ОСОБА_1 зареєструвала право власності на земельну ділянку, з кадастровим номером 0710400000:09:006:0016, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 303135861 від 20.06.2022).
Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_7 , від 27.06.2023 замовником якого була ОСОБА_1 вбачається, що на земельній ділянці розташовані: квартира, прибудова, сарай, літня кухня, вбиральня. Житловий будинок включає: коридор 3,6 м2; топкова-санвузол 3,0 м2; кухня 10,5м2; вітальня 13,0 м2; кімната 8,4 м2; загальна площа 38,5 м2.
Висновком від 27.06.2023 №168/23 підтверджено технічну можливість поділу об`єкта на квартири та виділу в натурі ОСОБА_1 об`єкту нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_7 . 
Позивачка зазначає, що в добровільному порядку відповідач не бажає проводити розподіл житлового будинку, а тому дане питання в іншому порядку крім судового, вирішити неможливо.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності – це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).
Відповідно до частини 3 статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. 
За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна – це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.
У постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 201/1346/18 зазначено, що системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380 ЦК України дає підстави для висновку, що у спорах про поділ (виділ частки) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 545/3753/16-ц зазначено, що визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 квітня 2025 року у справі № 357/3145/20 вказала, що у результаті поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, кожному із співвласників потрібно визначити окрему площу, яка має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України, а щодо житлових приміщень – також з врахуванням вимог частини першої статті 379 ЦК України, частини першої статті 50 ЖК України.
За наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві
Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що у разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається.
В ході судового розгляду встановлено, що житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , розподілений на дві окремі ізольовані квартири ( АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 ) із самостійними входами, про що виготовлену відповідну технічну документацію. Власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_5 , власником 72/100 частки спірного житлового будинку є ОСОБА_1 .
Таким чином, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини при розгляді справ щодо порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, а саме що під час вирішення спору суди повинні враховувати баланс інтересів власників кожного виду нерухомого майна, приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.
В силу пункту 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підстав судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Тому судове рішення про виділ частки в майні в натурі та припинення права спільної часткової власності є підставою для державної реєстрації права власності на виділений об`єкт (квартиру) після присвоєння органам місцевого самоврядування адресного номера новому об`єкту. Окремого судового визнання таке право не потребує.
На підставі статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому враховуючи те, що позов підлягає задоволенню з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені судові витрати.
Керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 89, 141, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Мартинюк Едуард Вікторович, про виділ частки із житлового будинку в натурі, - задовольнити повністю.
Виділити у власність ОСОБА_1 належну їй 72/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , як окрему одиницю – ізольовану квартиру АДРЕСА_5 , що складається з: 1 коридор площею 3,6 кв.м., 2 топкова-санвузол площею 3,0 кв.м., 3 кухня площею 10,5 кв.м., 4 вітальня площею 13,0 кв.м., 5 кімната площею 8,4 кв.м. - загальна площа 38,5 кв.м., житлова площа - 24,1 кв.м., а також господарські будівлі та споруди, а саме: В-1 сарай, Г- 1 літня кухня, Д - вбиральня.
Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору при подачі позову до суду в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_8 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Третя особа: приватний нотаріус Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Мартинюк Едуард Вікторович (реєстраційне посвідчення № 7472, юридична адреса: вул. Незалежності, 101, м. Ковель, Волинська область).
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення складено та проголошено 19.03.2026.

Головуючий:	А. В. ЧАЛИЙ