К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року місто Київ

справа № 373/761/25
апеляційне провадження № 22-ц/824/2108/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СІРОКО ФІНАНС", подану представником Матухно Семеном Павловичем, на заочне рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області у складі судді Лебедя В.В. від 3 липня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СІРОКО ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю "СІРОКО ФІНАНС" (далі - ТОВ "СІРОКО ФІНАНС") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 

Позов мотивовано тим, що 5 січня 2023 року між ТОВ "СІРОКО ФІНАНС" та товариством з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" (далі - ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ") укладено договір факторингу № 031-050123, згідно умов якого ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступило ТОВ "СІРОКО ФІНАНС" зазначені у реєстрі права вимоги, у тому числі право вимоги за договором позики № 72842515, укладеним 9 жовтня 2022 року між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ОСОБА_1 .

Договір позики було укладено в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційних систем. На виконання договору позики позикодавець 9 жовтня 2022 року перерахував на вказаний позичальником рахунок грошові кошти в розмірі 8 000 грн.

У встановлені договором строки суму позики відповідач не повернув, проценти не сплатив, у зв`язку з чим за час користування коштами на суму позики нараховані проценти відповідно до умов договору, а відтак загальний борг складає 32 000 грн, з яких 8 000 грн - сума не повернутої позики та 24 000 грн - сума нарахованих та не сплачених процентів.

24 грудня 2024 року відповідачу надіслана вимога про погашення заборгованості, яка ним проігнорована.

Посилаючись на викладене, ТОВ "СІРОКО ФІНАНС" просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 72842515 у розмірі 32 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Переяславського міськрайонного суду Київської області від 3 липня 2025 року у задоволенні позову ТОВ "СІРОКО ФІНАНС" відмовлено. 

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів відступлення права вимоги за договором позики № 72842515, укладеним 9 жовтня 2022 року між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ОСОБА_1 . Позивачем не надано доказів оплати договору факторингу № 031-05012023 від 5 січня 2023 року, а наданий витяг з реєстру прав вимоги є недопустимим доказом переходу права вимоги, оскільки не містить підписів представників сторін та печаток юридичних осіб. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ "СІРОКО ФІНАНС" - Матухно С.П., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції неповно дослідив матеріали справи та не взяв до уваги, що позивач не може надати докази оплати за договором факторингу, у зв`язку з конфіденційністю, що встановлено договором факторингу.

Судом також не взято до уваги, що оплата за договором факторингу не є предметом доказування у даній справі.

Крім цього, вважає, що у випадку наявності у суду обґрунтованих сумнівів щодо виконання договору факторингу та його дійсності, суд повинен був витребувати такі документи, докази або відомості.

Зазначає, що витяг з реєстру прав вимоги отриманий позивачем без порушень вимог закону, тому є безпідставним та таким, що суперечить вимогам ЦПК України висновок суду першої інстанції про визнання такого доказу недопустимим.

Також зауважує, що всі докази подавалися позивачем в електронному вигляді через систему "Електронний суд", тому є підписаними і містять електронні підписи з усіма необхідними реквізитами особи, яка їх підписала.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подав. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом

9 жовтня 2022 року між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ОСОБА_1 укладено договір позики № 72842515, за умовами якого відповідачу надається кредит у розмірі 8 000 грн на строк 30 днів, з процентною ставкою за користування кредитом (базова) - 2,5%; дата надання позики 9 жовтня 2022 року; дата повернення позики - 8 листопада 2022 року. 

Договір позики № 72842515 від 9 жовтня 2022 року ОСОБА_1 підписав за допомогою електронного одноразового ідентифікатора 5tw2CPRImC.

Згідно довідки № КД-000004675/ТНПП від 19 грудня 2024 року, 9 жовтня 2022 року ОСОБА_1 перераховано грошові кошти у розмірі 8 000 грн.

5 січня 2023 року між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ "СІКОРО ФІНАНС" укладено договір факторингу № 031-050123 (далі - договір факторингу).

У витягу з реєстру прав вимоги № 01/03/23 від 1 березня 2023 року зазначено, що ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступає ТОВ "СІКОРО ФІНАНС" право вимоги заборгованостей до боржників, зокрема до ОСОБА_1 за договором № 72842515 від 9 жовтня 2022 року на 32 000 грн.

Згідно розрахунку, здійсненого ТОВ "СІКОРО ФІНАНС", станом на 1 березня 2023 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 32 000 грн, з яких: 8 000 грн - сума заборгованості за тілом; 24 000 грн - сума заборгованості по процентам за користування кредитом.

24 грудня 2024 року ТОВ "СІКОРО ФІНАНС"надіслало ОСОБА_1 вимогу про погашення заборгованості за договором позики № 72842515 від 9 жовтня 2022 року у розмірі 32 000 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

За правилом статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Закон України "Про електронну комерцію" (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов'язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Така пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина 5 статті 11 Закону).

Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому стаття 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею.

За правилами частини 8 статті 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки
літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон або іншим способом. 

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет магазину) вказує особа, яка створила замовлення.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12 січня 2021 року в справі № 524/5556/19.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19 зазначив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. 

Як убачається з матеріалів справи, договір позики № 72842515 від 9 жовтня 2022 року, укладений між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ОСОБА_1 у письмовій (електронній) формі, про що свідчить введення відповідачем одноразового ідентифікатора 5tw2CPRImC. 

Сукупний аналіз наведених положень закону та наявних у матеріалах справи доказів вказує, що між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ОСОБА_1 укладено договір позики № 72842515 від 9 жовтня 2022 року.

Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 29 червня 2021 року в справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року в справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року в справі № 5026/886/2012, від 18 жовтня 2023 рокув справі № 905/306/17 виснував, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

У пункті 2.1.3. договору факторингу визначено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений печатками реєстр прав вимоги є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги.

Загальна сума прав вимоги, що відступається за відповідним реєстром та ціна придбання (фінансування) визначаються окремо для кожного реєстру і вказуються в таких реєстрах. Фактор сплачує клієнту 100% ціни придбання протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дати підписання відповідного реєстру шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунку клієнта (пункти 4.1., 4.2. договору факторингу).

В обґрунтування заявлених вимог на підтвердження переходу до ТОВ "СІРОКО ФІНАНС" права вимоги за договором позики від 9 жовтня 2022 року № 72842515 позивач надав суду копії наступних документів: договору факторингу № 031-050123 від 5 січня 2023 року; витягу з реєстру прав вимоги № 01/03/23 від березня 2023 року (а.с. 14-20, 27).

Урахувавши вище наведені положення закону та установивши, що наданий позивачем витяг з реєстру прав вимоги не підписаний сторонами і не містить печаток юридичних осіб, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що даний доказ є недопустимим, а відтак не доводить обставин переходу до ТОВ "СІКОРО ФІНАНС" прав вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 72842515 від 9 жовтня 2022 року.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права визнав витяг з реєстру прав вимоги недопустимим доказом, незважаючи на те, що такий доказ отриманий позивачем з дотриманням порядку, визначеного законом.

Так, частиною 1 статті 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як убачається з мотивувальної частини рішення, визнаючи наданий позивачем витяг з реєстру прав вимоги недопустимим доказом, суд першої інстанції керувався положенням частини 2 статті 78 ЦПК України.

Оскільки відповідно до вимог закону та умов договору факторингу підтвердженням переходу прав вимоги є реєстр прав вимоги, підписаний сторонами та скріплений печатками, тоді як позивачем надано витягу з реєстру без підписів та печаток юридичних осіб, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що такий доказ, згідно частини 2 статті 78 ЦПК України, є недопустимим.

Таким чином, є безпідставними доводи скаржника про те, що суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права визнав недопустимим доказом витяг з реєстру прав вимоги.

Доводи скаржника про те, що докази подавалися в електронному вигляді через систему "Електронний суд", тому є підписаними і містять електронні підписи з усіма необхідними реквізитами особи, яка їх підписала, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 статті 95 ЦПК України, учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

З наведеного слідує, що подання позивачем письмового доказу в електронній копії, посвідченого електронним підписом, вказує лише про засвідчення копії такого доказу та не доводить обставин підпису сторонами договору факторингу та скріплення печатками юридичних осіб наданого позивачем витягу з реєстру прав вимоги.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наданий позивачем витяг з реєстру прав вимоги не доводить обставин переходу до ТОВ "СІКОРО ФІНАНС" прав вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 72842515 від 9 жовтня 2022 року.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем на підтвердження переходу права вимоги не надано доказів оплати за договором факторингу, з огляду на таке.

Як вже вказувалося вище, згідно з частиною 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з частиною 1 статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року в справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб'єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі,
у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону № 2664-III.

Крім того, у постанові від 16 березня 2021 року в справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов'язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

Верховний Суд у постанові від 3 листопада 2021 року в справі № 301/2368/14-ц зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов'язань за договором.

Пунктом 1.1. договору факторингу визначено, що за цим договором клієнт зобов'язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстру за плату у передбачений цим договором спосіб.

Проте, як підтверджується матеріалами справи, позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором факторингу на час або після його укладення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що надані позивачем докази у цілому не підтверджують факт переходу до нього права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 72842515 від 9 жовтня 2022 року. 

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не може надати докази оплати через конфіденційність такої інформації не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки позивач повинен довести належними доказами факт переходу до нього прав вимоги, якими у даній справі, у відповідності до умов пунктів 1.1. та 2.1.3. договору факторингу, є підписаний сторонами та скріплений печатками реєстр прав вимоги і докази оплати за договором факторингу.

З огляду на викладене колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника про те, що оплата за договором факторингу не є предметом доказування у даній справі, оскільки без доведення такого факту позивач не наділений правом вимагати стягнення заборгованості.

Доводи скаржника про те, що суд, у разі необхідності відповідних документів або відомостей, повинен був витребувати такі докази у позивача, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за приписами ЦПК України суд не наділений повноваженнями з власної ініціативи витребовувати докази. 

Так, порядок і підстави витребовування доказів визначено у статті 84 ЦПК України.

Крім цього, відповідно до частини 1 статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з частиною 2 статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким за законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 ЦПК України).

Однак, як уже вказувалося вище, позивач разом з позовною заявою не надав доказів переходу до нього прав вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 72842515 від 9 жовтня 2022 року, якими є підписаний сторонами та скріплений печатками реєстр прав вимоги і докази оплати за договором факторингу. До того ж, позивач не зазначає у позовній заяві, що він не може подати такі докази у встановлений законом строк.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СІРОКО ФІНАНС", подану представником Матухно Семеном Павловичем, залишити без задоволення. 

Заочне рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 3 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: