ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2026  м.Дніпро справа №904/6491/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач)
суддів: Демчини Т.Ю., Кошлі А.О.
з секретарем судового засідання: Кахикало А.С.
учасники справи у судове засідання не з`явилися
розглянув апеляційну скаргу Радушненського житлово-комунального підприємства на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2025 (суддя Васильєв О.Ю.) у справі 
за позовом Комунального підприємства «Кривбасводоканал», м. Кривий Ріг
до відповідача Радушненського житлово-комунального підприємства, смт. Радушне
про стягнення 412 959 грн 08 коп
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2025 задоволено позов Комунального підприємства «Кривбасводоканал», стягнуто з Радушненського житлово-комунального підприємства 411 426 грн 00 коп заборгованості, 135 грн 36 коп 3% річних, 1397 грн 72 коп пені та 4955 грн 52 коп витрат зі сплати судового збору.
07.01.2026 Радушненське житлово-комунальне підприємство подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2025, у якій просить скасувати рішення у справі у частині стягнення пені та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Радушненського житлово-комунального підприємства на користь Комунального підприємства «Кривбасводоканал» 139 грн 79 коп. пені, в іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2025 залишити без змін.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам. На думку скаржника, це виразилося у неврахуванні судом при визначенні розміру пені положень частини 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який є спеціальним законом у спірних правовідносинах.
Скаржник стверджує, що послуги з централізованого водопостачання, які надаються Позивачем, є комунальними послугами. Отже, правовідносини сторін підпадають під регулювання Закону України «Про житлово-комунальні послуги». На підтвердження цього доводу апелянт посилається на частину 1 статті 2 вказаного Закону, яка визначає предмет його регулювання, включаючи централізоване водопостачання.
Апелянт вказує на те, що відповідно до пункту 6.3 укладеного між сторонами Договору №450 від 08.05.2020 сторони погодили пеню в розмірі 0,1 відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України.
Основний довід апеляційної скарги полягає у тому, що, на переконання скаржника, оскільки спірні правовідносини регулюються спеціальним законом, то застосуванню підлягає саме норма частини 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка встановлює обмеження розміру пені, що стягується за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Згідно з цією нормою, пеня встановлюється у розмірі, визначеному в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення, а загальний розмір пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
Виходячи з цього, апелянт вважає, що суд першої інстанції, застосувавши умови договору про розмір пені 0,1% без урахування імперативної норми закону, яка обмежує цей розмір до 0,01%, дійшов помилкового висновку про стягнення пені у сумі 1397 гривень 92 копійки. Скаржник самостійно здійснив перерахунок пені, виходячи зі ставки 0,01% за той самий період прострочення, та визначив, що до стягнення підлягає пеня у сумі 139 гривень 79 копійок.
Апелянт зазначає, що неправильне визначення розміру пені призвело до покладення на нього обов`язку сплатити завищений розмір судових витрат (судового збору), які були розраховані пропорційно до розміру задоволених вимог.
Від Комунального підприємства «Кривбасводоканал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній заперечує проти доводів апелянта, вважаючи їх безпідставними. Позивач наголошує, що сторони, керуючись принципом свободи договору, який закріплений у статті 3 та статті 627 Цивільного кодексу України, у пункті 6.3 договору №450 від 08.05.2020 чітко визначили розмір пені за несвоєчасне виконання зобов`язань. Суд першої інстанції обґрунтовано застосував саме договірні умови, оскільки згідно з частиною 2 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» пеня нараховується виключно за домовленістю сторін. Крім того, позивач зауважує, що розрахунок пені, який здійснений апелянтом, є арифметично невірним.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.01.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Кучеренко О.І. (доповідач), судді: Демчина Т.Ю., Кошля А.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Радушненського житлово-комунального підприємства на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2025 у справі, витребувано матеріали справи №904/6491/25 з Господарського суду Дніпропетровської області. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.02.2026 розгляд апеляційної скарги Радушненського житлово-комунального підприємства на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2025 призначено у судовому засіданні 11.03.2026 о 16 год. 00 хв.
Представники сторін у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, заслухавши представників сторін, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів встановила наступне.
08.05.2020 між КП «Кривбасводоканал» (виконавець) та Радушанським ЖКП (споживач) укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №450 з протоколом розбіжностей від 08.05.2020. 
Відповідно до умов пункту 1.1 договору виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого водопостачання, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. 
Орієнтовний обсяг послуг з централізованого водопостачання складає 163 145 м3/рік та орієнтовний обсяг послуг з централізованого водовідведення складає 0 м3/рік (пункт 1.2 договору). 
Пунктом 2.1 договору передбачено, що тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення на день підписання договору затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №283 від 04.02.2020 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП «Кривбасводоканал» тарифи становлять з 05.02.2020: на централізоване водопостачання - 5,03 грн. за 1 куб.м. (без ПДВ). 
Відповідно до пункту 3.1 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Застосовується щомісячна оплата послуг. 
Згідно з пунктом 5.2. споживач зобов`язаний своєчасно, в повному обсязі у відповідності до умов договору вносити плату за рахунками, які виставлені виконавцем. 
Відповідно до положень, що містяться у Протоколі розбіжностей пункт 3.2 договору викладено у редакції: оплата виставлених виконавцем рахунків здійснюється споживачем протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту пред`явлення рахунку. 
Пункт 6.2 у Протоколі розбіжностей викладений у такій редакції, що за несвоєчасну оплату виставлених виконавцем рахунків у термін, визначений пунктом 3.2 договору, споживач зобов`язаний сплатити виконавцеві пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Нарахування пені здійснюється відповідно до частини 6 статті 323 Господарського кодексу України. 
Відповідно до пунктів 9.1., 9.2 договору, він набирає чинності з 01.03.2020 і діє в частині надання послуг з водопостачання до 31.12.2020, а в частині здійснення розрахунків за надані послуги - до повного погашення заборгованості. 
Додатковими угодами №1 від 25.03.2021, №3 від 30.12.2022, №4 від 29.12.2023, №5 від 31.12.2024 строк дії договору неодноразово продовжувався. Останньою додатковою угодою від 31.12.2024 визначено кінцевий строк дії договору - до 31.12.2025.
У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним даного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання такого договору.
Позивач на виконання умов договору у жовтні 2025 року надав відповідачу послуги з централізованого водопостачання обсягом 22 857,0 м.куб. на загальну суму 411 426 грн 00 коп. (що підтверджується рахунком-актом №47268/01/397gkk від 30.10.2025, який підписаний обома сторонами без зауважень).
КП «Кривбасводоканал» виставило Радушненському житлово-комунальному підприємству рахунок №47268/01/397н від 30.10.2025 за послуги з централізованого водопостачання за жовтень 2025 року на загальну суму 411 426 грн 00 коп. Цей рахунок на оплату за жовтень 2025 року було направлено рекомендованим листом вих. №28-10/33571 від 30.10.2025.
Як вбачається з матеріалів справи, оплата за надані послуги за спірний період відповідачем на користь позивача не здійснена, тому у зв`язку з порушенням строку оплати позивач нарахував відповідачу пеню за період з 07.10.25 до 10.11.25 у розмірі 1397 грн 72 коп. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2025 повністю задоволено позов Комунального підприємства «Кривбасводоканал», стягнуто з Радушненського житлово-комунального підприємства 411 426 грн 00 коп заборгованості, 135 грн 36 коп 3% річних, 1397 грн 72 коп пені та 4955 грн 52 коп витрат зі сплати судового збору.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4).
Зважаючи на те, що Радушненське житлово-комунальне підприємство оскаржує рішення місцевого господарського суду виключно у частині задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі 1397 грн 72 коп., колегія суддів здійснює апеляційний перегляд судових рішень лише у межах зазначених позовних вимог.
Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За приписом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, що пунктом 6.3 договору №450 від 08.05.2020 (у редакції протоколу розбіжностей) сторони дійшли згоди про те, що за несвоєчасну оплату виставлених виконавцем рахунків споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.
Апелянт, посилаючись на частину 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», вказує на обмеження розміру пені до 0,01% від суми боргу за кожен день прострочення. 
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги.
Колегія суддів звертає увагу на системний аналіз цієї норми. Вказана стаття регулює питання відповідальності споживача за несвоєчасне здійснення платежів. При цьому, норма частини 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є диспозитивною, оскільки встановлює, що пеня сплачується у розмірі, який встановлений у договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. 
Тобто, законодавець надає пріоритет договірному регулюванню, визначаючи лише максимальну (граничну) межу такого розміру. Це узгоджується з принципом свободи договору, який закріплений у статті 627 Цивільного кодексу України, згідно з яким сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У даному випадку сторони, реалізуючи свою договірну свободу, погодили у договорі розмір пені 0,1%. Цей розмір, хоч і перевищує граничну межу, встановлену частиною 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», є чинним, оскільки договір в цій частині не визнано недійсним у судовому порядку. Крім того, слід зазначити, що сам договір містить додаткове обмеження (не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України), яке є загальноприйнятим у господарському обороті.
Позивач обґрунтовуючи нарахування пені, послався на прострочення оплати відповідачем вартості послуг, що не заперечувалось відповідачем, згідно з рахунком №47268/01/397н від 30.10.2025 за жовтень 2025 року на суму 411 426 грн 00 коп. Цей рахунок на оплату було направлено рекомендованим листом вих. №28-10/33571 від 30.10.2025. У зв`язку з несплатою позивач нарахував пеню у розмірі 1397 грн 72 коп за період з 07.10.25 до 10.11.25, яку було стягнуто за рішенням суду.
Колегія суддів перевіривши розрахунок пені позивача зазначає, що за вказаний період (період прострочення 35 днів) розмір пені з врахуванням суми заборгованості становить 14399 грн 91 коп із розрахунку розміру пені 0,1 відсотки суми боргу за кожен день прострочення (411 426 грн 00 коп*0,1*35:100), та 1439 грн 99 коп із розрахунку розміру пені 0,01 відсотки суми боргу за кожен день прострочення (411 426 грн 00 коп*0,01*35:100). 
Отже, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення пені, правомірно погодився з розрахунком пені позивача, оскільки її розмір не перевищував максимального розміру, який визначений частиною 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у якій визначено, що пеня сплачується у розмірі, який встановлений у договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. 
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що визначення розміру пені у договорі, який не перевищує встановлену законом граничну межу, є легітимним, а у разі перевищення цієї межі, суд при вирішенні спору може застосувати законне обмеження за клопотанням сторони або з власної ініціативи, якщо розмір пені є надмірним. Однак, у даній справі відповідач у суді першої інстанції взагалі не скористався правом на захист, не подав відзиву і не заявив про надмірність пені.
З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє цей довід апеляційної скарги як необґрунтований та такий, що ґрунтується на неправильному тлумаченні норм матеріального права.
У справі «Руїз Торіха проти Іспанії», ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006» Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно з вимогами статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 269, 275, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Радушненського житлово-комунального підприємства на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2025 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2025 - залишити без змін.
3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судового рішення або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 23.03.2026

Головуючий суддя О.І. Кучеренко

судді Т.Ю. Демчина 

А.О. Кошля