ЄУН 932/16067/25
 
Провадження № 2/932/4905/25
 
Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого – судді Петуніна І. В.,
за участю секретаря – Христюк М. В.
позивач: ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»,
відповідач: ОСОБА_1 
представник відповідача: адвокат Бочкарь Р. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що 09.05.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем було укладено Кредитній договір № 103302318, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора. За умовами договору відповідач отримав 7000 грн.
19.08.2021 згідно умов Договору про відступлення прав вимоги № 75-МЛ/Т ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за вказаним Кредитним договором № 103302318 від 09.05.2021 на користь позивача та останній набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № № 103302318 від 09.05.2021 в сумі 30310,00 грн, з яких: 7000,00 грн – сума заборгованості за тілом кредиту; 21980,00 грн – сума заборгованості за відсотками; 1330 грн – сума заборгованості за комісією.
Зазначає, що сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором № № 103302318 від 09.05.2021 було передано відповідачу первісним кредитором згідно Договору про відступлення прав вимоги № 75-МЛ/Т від 19.08.2021.
Позивачем проведено роботу щодо ситуації з погашення наявної заборгованості відповідача та виконання кредитних зобов`язань, а саме: відповідачу було надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 21031121/1735 від 13.06.2025.
Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором № № 103302318 від 09.05.2021 в сумі 30310,00 грн, з яких: 7000,00 грн – сума заборгованості за тілом кредиту; 21980,00 грн – сума заборгованості за відсотками; 1330 грн – сума заборгованості за комісією.
Відповідачем надана заява, де зазначено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладання договору, перерахування коштів та отримання кредиту відповідачем. Навіть так зване платіжне доручення від 09.05.2021 не відповідає вимогам чинного законодавства які пред`являються для первинних бухгалтерських документів і навіть не містить у собі банківських рахунків як того вимагає чинне законодавство.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник – повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Позивачем, в якості доказів, надано документи створені в односторонньому порядку і які не є належними та допустимими доказами укладання договору, видачі кредиту (перерахування коштів). Враховуючи викладене, в позові просить відмовити в повному обсязі
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи
Сторони до судового засідання не з`явилися, представником позивача в позові зазначено, що розгляд справи здійснювати за його відсутності.
Клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.
ІІІ. Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 11.12.2025 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розгляд по суті призначено на 12.03.2026. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Судом встановлено, 09.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено Договір про споживчий кредит № 103302318 за умовами якого відповідач мав отримати грошову суму в розмірі 7000,00 грн. За цим договором кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовах Договору строк 7 днів, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів в день закінчення строку кредиту, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) 2310,00 грн, які нараховауються за ставкою 2,00 % в день від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Комісія за надання кредиту 1330,00 грн, яка нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово. Стандартна (базова) процентна ставка ща користування кредитоом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Можлива пролонгація кредиту (п.п 1.1-1.6, 2.3 Договору про споживчий кредит № 103302318 від 09.05.2021).
Згідно платіжного доручення № 27488651 від 09.05.2021, ТОВ «Мілоан» перерахував 7000 грн на рахунок відповідача 535557ХХХХХХ4765.
19.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладений Договір відступлення права вимоги № 75-МЛ/Т, у відповідності до умов якого згідно з Витягом з реєстру боржників позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 103302318 від 09.05.2021 в сумі 30310,00 грн, з яких: 7000,00 грн – сума заборгованості за тілом кредиту; 21980,00 грн – сума заборгованості за відсотками; 1130 грн – сума заборгованості за комісією.
V. Оцінка суду
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, підписанням договорів сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.
Як унормоване в ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зміст статей 610, 612 ЦК України, регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Таким чином, суд вважає, що відповідачем з первісним кредитором був укладений Договір про споживчий кредит № 103302318 від 09.05.2021.
Між тим, згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ – документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення.
За змістом п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20.05.2022 у справі №336/4796/18; від 25.05.2022 у справі №645/16/16-ц.
Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України).
Так, позивачем надане платіжне доручення від 09.05.2021 про перерахування коштів без відмітки фінансової установи.
У справах про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави, кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник – повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Наданий документ не є належним доказом на підтвердження виконання обов`язків щодо перерахування коштів, зокрема первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», виписки з особових рахунків клієнта тощо. Матеріали справи не містять жодного доказу про перерахування на рахунок відповідача грошових коштів за Договором про споживчий кредит № 103302318 від 09.05.2021.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі № 234/3840/15-ц.
Крім цього, Верховний Суд у постанові від 03.11.2021 року у справі № 301/2368/14-ц зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором.
На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також покликався Верховний Суд у постанові від 29.09.2021 року в справі № 2-879/11 (провадження 61-10005св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором.
Аналізуючи вищезазначені докази, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів на підтвердження сплати позивачем грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останнього, позивачем не надано.
Крім цього, як відзначив Верховний Суд у постанові від 17.01.2020 в справі № 916/2286/16, відсутність доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволені заяви про стягнення заборгованості.
Таким чином, враховуючи відсутність у справі належних та допустимих доказів щодо перерахування позивачем відповідачу кредитних коштів, відсутність доказів перерахування коштів по договору відступлення права вимоги первісним кредитором позивачу, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги не задовольняються, то сплачений позивачем судовий збір в сумі 2422,40 грн покладається на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження за адресою: вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, м. Львів, 79029 до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості – залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне рішення суду складене 20.04.2026.

Суддя І. В. Петунін