Провадження №1кп-932/111/26
Справа № 932/561/26

В И Р О К
іменем УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року Шевченківський районний суд
міста Дніпра

у складі: головуючого – судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 
з участю:
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро кримінальне провадження за обвинуваченням: 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мала Калинівка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період, старшого техніка батареї артилерійської розвідки ВОС-738878А військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-01.07.2024 Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.4 ст.185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. 16.10.2024, ухвалою Дніпровського апеляційного суду вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01.07.2024 змінено та застосовано ст.ст.75, 76 КК України і звільнено від призначеного покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12026042150000019 від 06.01.2026, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , у невстановлений час, але не пізніше 06 січня 2026 року, реалізуючи раптово виниклий умисел на носіння та зберігання вибухових речовин та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, виявивши промислово виготовлений корпус ручної термобаричної гранати РГТ-27С2, який є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини та належить до категорії вибухових речовин, та промислово виготовлений модернізований уніфікований запал ручних гранат типу УЗРГМ-2, який належить до категорії вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу поклав до бардачка транспортного засобу «ЗАЗ», д/н НОМЕР_2 , який перебував в його користуванні, де почав зберігати та носити, шляхом транспортування, без передбаченого законом дозволу.
06 січня 2026 року, в період часу з 02 год 28 хв до 03 год 00 хв, в районі будинку 17 по вул.Бориса Кротова в м.Дніпро, ОСОБА_4 був зупинений працівниками поліції, які виявили та вилучили із бардачка транспортного засобу «ЗАЗ», д/н НОМЕР_2 , промислово виготовлений корпус ручної термобаричної гранати РГТ-27С2, який є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини та належить до категорії вибухових речовин, та промислово виготовлений модернізований уніфікований запал ручних гранат типу УЗРГМ-2, який належить до категорії вибухових пристроїв, які останній без передбаченого законом дозволу, зберігав та носив, шляхом транспортування, без передбаченого законом дозволу. 
Враховуючи наведене, суд визнає обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а його умисні дії, які виразились у носінні, зберіганні вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, кваліфікуються за ч.1 ст.263 КК України. 
Суд вважає доведеним дане обвинувачення, оскільки встановлені судом обставини повністю підтверджено доказами у їх сукупності, дослідженими у судовому засіданні.
Поясненнями обвинуваченого ОСОБА_4 , який в суді вину визнав повністю та пояснив, що точної дати він не пам`ятає, він, перебуваючи в зоні бойових дій, взяв ручну термобаричну гранату, яку поклав в бардачок свого автомобіля «ЗАЗ», д/н НОМЕР_2 , де став зберігати та перевозити. Дозволу на зберігання та носіння вибухових речовин та вибухових пристроїв він не має. 01.01.2026 він прибув до місця свого мешкання у відпустку. 06.01.2026 він поїхав на своєму автомобілі у м.Дніпро до побратима. У місті на вул.Бориса Кротова його зупинили працівники поліції, які при огляді автомобіля, з його дозволу, виявили у бардачку ручну термобаричну гранату, яку він добровільно видав. В скоєному щиро розкаюється, просить суворо не наказувати.
А також дослідженими письмовими доказами по справі:
- протоколом огляду та фототаблицею до нього від 06.01.2026, відповідно якого в бардачку транспортного засобу «ЗАЗ», д/н НОМЕР_2 , було виявлено та вилучено корпус ручної термобаричної гранати РГТ-27С2 та запал ручної гранаит типу УЗРГМ -2 (а.с.7-12);
-висновком експерта №СЕ-19/104-26/790-ВТХ від 12.01.2026, відповідно якого надані на дослідження предмети є промислово виготовлений корпус ручної термобаричної гранати РГТ-27С2, який не належить до категорії вибухових пристроїв або бойових припасів, є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини та належить до категорії вибухових речовин; промислово виготовлений модернізований уніфікований запал ручних гранат типу УЗРГМ -2, який належить до категорії вибухових пристроїв (а.с.42-49). 

Суд вважає вину ОСОБА_4 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, повністю встановленою та доведеною, оскільки досліджені вищезазначені докази отримані у передбаченому кримінально-процесуальному порядку, є допустимими, належними та достовірними, взаємно узгодженими, підтверджуючими один одного, вони мають значення для кримінального провадження та відповідають фактичним обставинам справи, а умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у носінні, зберіганні вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, правильно кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України. 
Відповідно до ст.349 КПК України, інші докази, подані на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення не досліджені в судовому засіданні, у зв`язку з визнанням їх дослідження недоцільним, оскільки ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погоджується з кваліфікацією вчиненого діяння, прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин та фактичні обставини справи ніким не оспорюються.
Суд не вбачає підстав для застосування ч.3 ст.263 КК України, оскільки добровільна здача вибухових речовин та вибухових пристроїв передбачає ініціативне, вільне волевиявлення особи за наявності в неї реальної можливості й надалі безперешкодно зберігати такі предмети.
Як встановлено судом та підтверджується дослідженими доказами, вибухова речовина та вибуховий пристрій були виявлені та вилучені працівниками поліції 06 січня 2026 року під час зупинки транспортного засобу, яким користувався ОСОБА_4 , та проведення відповідних процесуальних дій. Таким чином, вилучення зазначених предметів відбулося внаслідок активних дій працівників поліції, спрямованих на виявлення та припинення кримінального правопорушення, а не в результаті добровільного волевиявлення обвинуваченого.
Сам факт визнання вини після виявлення зазначених предметів працівниками поліції, а також відсутність протидії їх вилученню, не може розцінюватися як добровільна видача у розумінні кримінального закону, оскільки така поведінка обумовлена вже встановленим фактом викриття правопорушення.
Отже, суд доходить висновку, що у даному випадку відсутні правові підстави вважати, що ОСОБА_4 добровільно видав вибухову речовину та вибуховий пристрій, оскільки їх виявлення та вилучення було здійснено працівниками поліції під час проведення відповідних процесуальних заходів, що свідчить про припинення кримінального правопорушення з боку правоохоронних органів, а не про добровільне припинення протиправної поведінки самим обвинуваченим.
Таким чином, поведінка обвинуваченого після викриття кримінального правопорушення може бути врахована судом як визнання вини та щире каяття, однак не утворює ознак добровільної видачі вибухових речовин та вибухових пристроїв у розумінні ч.1 ст.263 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_4 віднесене до категорії тяжких злочинів, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий та скоїв кримінальне правопорушення у період іспитового строку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем служби. До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. 
Враховуючи вищевикладене, тяжкість скоєного кримінального правопорушення ОСОБА_4 та особу обвинуваченого, який будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став і вчинив кримінальне правопорушення у період іспитового строку, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, пов`язане з його ізоляцією від суспільства, у виді позбавлення волі у межах визначених санкцією частини 1 статті 263 КК України. Оскільки ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення до повного відбуття покарання за попереднім вироком, при призначенні йому остаточного покарання за сукупністю вироків, суд вважає необхідним застосувати ст.71 КК України та приєднати до призначеного покарання за даним вироком частково не відбуту частину покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01.07.2024, що є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про відшкодування документально підтверджених процесуальних витрат, пов`язаних з залученням експерта при проведені експертиз по кримінальній справі, які відповідно наданого розрахунку складають суму 1782 грн 80 коп., суд, враховуючи ступень вини та майновий стан обвинуваченого, вважає необхідним покласти їх на обвинуваченого в повному обсязі
Керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01.07.2024 та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.
Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з моменту його фактичного затримання під час виконання цього вироку суду, після набрання ним законної сили. 

Речові докази:
-корпус гранати РГТ-27С2 у кількості 1 шт, зеленого кольору з маркуванням «РГТ-27С2 ТБС-27» №663-069-24; запал до гранати типу УЗРГМ-2 у кількості 1 шт з маркуванням «178-73 583», які передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів ВП№4 ДРУП №1 ГУНП України в Дніпропетровській області, - знищити.

Стягнути з  ОСОБА_4  на користь держави процесуальні витрати у сумі 1782 грн 80 коп.
На вирок суду з підстав, передбачених ст.394 КПК України, може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду, через Шевченківський районний суд міста Дніпра, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя 
Шевченківського районного суду ОСОБА_1 
міста Дніпра