Справа № 127/41128/25
Провадження № 2/127/10033/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Сичука М.М.,
за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, 

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №2809609159-69741 від 29.04.2021 у розмірі 16 208 гривень.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що між ним та відповідачем укладено кредитні договори:
Договір № 2809609159-69741 від 29.04.2021, укладений із ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс»;
Договір № 023/5562172-CK від 05.11.2018, укладений із АК «Таскомбанк».
Сторони уклали вказані договори у відповідності до вимог Цивільного кодексу України, зокрема ст. 626, 638, 1054, 1055 ЦК України, де зазначено, що істотними умовами договору є предмет, строки користування кредитом, процентні ставки та обов`язки сторін.
Договір № 2809609159-69741 було укладено в електронній формі: відповідач подав заявку на сайті кредитодавця, використав одноразовий ідентифікатор (електронний підпис) та зазначив реквізити картки для зарахування кредитних коштів у розмірі 2000,00 грн. Термін користування кредитом встановлено з 29.04.2021 по 13.05.2021. За користування кредитом нараховано 1,95 % на день.
Договір № 023/5562172-CK укладено 05.11.2018, відповідач також зобов`язаний був повернути кредит та сплатити проценти у строки, передбачені договором.
Право вимоги за обома договорами переходило за договором відступлення (цесії):
Договір № 07-09/21 від 07.09.2021 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал»;
Договір № 10-01/2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр»;
Договір № НІ/11/14-Ф від 21.12.2023 між АК «Таскомбанк» та ТОВ «Коллект Центр».
Внаслідок відступлення прав вимоги, позивач став правонаступником і наділений правом вимоги до відповідача за обома договорами.
Станом на день подання позовної заяви відповідач за жодним з договорів своїх зобов`язань не виконав: не повернув основну суму кредиту та не сплатив нараховані проценти, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі:
За договором № 2809609159-69741 – 12 715,00 грн, у тому числі 2 000,00 грн – тіло кредиту, 10 715,00 грн – проценти на дату відступлення;
За договором № 023/5562172-CK – 4 249,55 грн, у тому числі 2 782,49 грн – тіло кредиту, 1 467,06 грн – проценти на дату відступлення;
Загальна заборгованість – 16 964,55 грн.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, сплачений при поданні позовної заяви в електронній формі, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги та актом виконаних робіт.
З моменту отримання прав вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем, а тому позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.
Відповідач не скористалася своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Відповідач ОСОБА_1 подав до заяву, в якій заперечив проти задоволення позовних вимог та просив суд задовольнити їх частково.
Представник позивача просив розглядати справи у його відсутність, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач також просила суд здійснювати розгляд справи у його відсутності з урахуванням викладеної позиції у заяві.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.
Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 610, 611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.
Судом встановлено, що Договір № 2809609159-69741 від 29.04.2021 із ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс». Договір укладено в електронній формі. Відповідач подав заявку через вебсайт кредитодавця, використав одноразовий ідентифікатор (електронний підпис) та зазначив реквізити картки для зарахування кредитних коштів у розмірі 2 000,00 грн. Термін користування кредитом встановлено з 29.04.2021 по 13.05.2021, процентна ставка за користування кредитом складала 1,95 % на день.
Договір № 023/5562172-CK від 05.11.2018 із АК «Таскомбанк».
Згідно з договором, відповідач зобов`язувався повернути суму кредиту та сплатити проценти у строки, встановлені договором.
Право вимоги за вказаними договорами було передано третім особам за договорами відступлення (цесії):
Договір № 07-09/21 від 07.09.2021 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал»;
Договір № 10-01/2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр»;
Договір № НІ/11/14-Ф від 21.12.2023 між АК «Таскомбанк» та ТОВ «Коллект Центр».
Внаслідок відступлення прав вимоги позивач став правонаступником і наділений правом вимоги до відповідача за обома договорами кредиту. Суд встановив, що відступлення права вимоги відбулося відповідно до вимог ст. 512, 514, 516 ЦК України, з дотриманням письмової форми та підписанням сторонами належних договорів.
Станом на день подання позовної заяви відповідач за жодним із зазначених договорів своїх зобов`язань не виконав: не повернув основну суму кредиту та не сплатив нараховані проценти. Внаслідок цього виникла заборгованість:
За договором № 2809609159-69741 – 12 715,00 грн, у тому числі 2 000,00 грн – тіло кредиту, 10 715,00 грн – проценти на дату відступлення;
За договором № 023/5562172-CK – 4 249,55 грн, у тому числі 2 782,49 грн – тіло кредиту, 1 467,06 грн – проценти на дату відступлення.
Загальна заборгованість відповідача за договорами складає 16 964,55 грн.
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20).
Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Всупереч умовам Кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», ні на рахунки попередніх кредиторів. З моменту отримання права вимоги до відповідача, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Вимоги позивача щодо стягнення основної заборгованості за кредитними договорами у сумі 2?497,00 грн за договором № 2809609159-69741 та 4?249,55 грн за договором № 023/5562172-CK підтверджені документально та є правомірними.
Суми, нараховані позивачем як проценти за користування кредитом після переходу права вимоги, не підтверджені документами попередніх кредиторів та розраховані односторонньо позивачем. Тому у частині стягнення таких процентів позов задоволенню не підлягає.
Як зазначено у висновках, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа N 444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Наведений підхід до вирішення спорів у подібних відносинах підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа N 910/4518/16), де викладені такі правові висновки.
"78. Поняття "користування кредитом", яким послуговуються скаржники, є окремим випадком "користування чужими коштами". Термін "користування чужими коштами" Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі N 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).
Термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
79. Підстав відступити від указаних вище правових висновків немає.
80. Отже, "користування кредитом" - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.
91. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
103. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
108. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі N 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає.
113. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
114. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.
115. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови).
122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
З матеріалів справи встановлено, що між відповідачем та первісним кредитором укладено договір № 2809609159-69741 від 29.04.2021 із ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс». Договір укладено в електронній формі. Відповідач подав заявку через вебсайт кредитодавця, використав одноразовий ідентифікатор (електронний підпис) та зазначив реквізити картки для зарахування кредитних коштів у розмірі 2 000,00 грн. Термін користування кредитом встановлено з 29.04.2021 по 13.05.2021, процентна ставка за користування кредитом складала 1,95 % на день.
Також відповідач уклав договір № 023/5562172-CK від 05.11.2018 із АК «Таскомбанк». Згідно з договором, відповідач зобов`язувався повернути суму кредиту та сплатити проценти у строки, встановлені договором.
Право вимоги за вказаними договорами було передано третім особам за договорами відступлення (цесії):
Договір № 07-09/21 від 07.09.2021 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал»;
Договір № 10-01/2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр»;
Договір № НІ/11/14-Ф від 21.12.2023 між АК «Таскомбанк» та ТОВ «Коллект Центр».
Також встановлено, що відповідно до реєстру боржників за вище вказаним договорами відступлення прав заборгованості за кредитними договорами у сумі 2?497,00 грн за договором № 2809609159-69741 та 4?249,55 грн за договором № 023/5562172-CK. Матеріали справи не містять належних доказів правомірності такого збільшення, зокрема — нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору.
Згідно зі статтями 1048, 625 Цивільного кодексу України (ЦК України), право кредитора нараховувати проценти за користування кредитом припиняється після спливу строку договору або після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору без додаткових правових підстав та згоди сторін не допускається.
Верховний Суд України (Велика Палата) у постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 та у подібних рішеннях чітко зазначив, що: «Право кредитодавця на нарахування процентів за користування кредитом поширюється лише на період, передбачений умовами договору. Нарахування процентів після закінчення строку дії договору без окремої домовленості сторін є неправомірним».
Отже, нарахування позивачем процентів понад суму заборгованості за кредитними договорами № 2809609159-69741 та № 023/5562172-CK грн не підтверджується договором та доказами, а тому є безпідставним.
Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягають частковому задоволенню, а саме: сума заборгованості за договором за договором № 2809609159-69741 від 29.04.2021 — 2?497,00 грн; основну заборгованість за договором № 023/5562172-CK від 05.11.2018 — 4?249,55 грн; всього: 6?746,55 грн., нарахування процентів та інших платежів після закінчення строку дії договору — не підлягає задоволенню.
З огляду на викладене позов підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач при зверненні до суду поніс судові витрати на суму 2422,40 грн - зі сплати судового збору.
Також, позивач просить стягнути із відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 9000 гривень, понесення яких підтверджує договором про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, прайс-листом тарифів та послуг.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.01.2022 у справі № 757/36628/16-ц.
Відповідач не заявляла клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність та безпідставність.
При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Згідно додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд вважає, що витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу у цій справі, підтверджені належними та допустимими доказами, їх розмір у сумі 9000 грн є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Суд враховує принцип пропорційності задоволених вимог та керується при вирішенні процесуального питання щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, окрім положень ст.141 ЦПК України, також правовою позицією, закріпленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22).
При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. 00 коп., ціна позову становила 16 964 грн. 55 коп., позов задоволено на суму 6 746 грн. 55 коп., тобто на 39,77% (6746,55 х 100 : 16964,55), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 963 гривні 87 копійок (2422,40 х 39,77%) судового збору.
Також суд пропорційно до розміру задоволених позовних вимог стягує з відповідача. на користь позивача понесені судові витрати зі сплати витрат на професійну допомогу в розмірі 3?581 грн 10 коп. (9000 *39,77%).
Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.
На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 204, 207, 526, 530, 536, 625, 628, 629, 639, 1048, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором № 2809609159-69741 від 29.04.2021 — 2?497,00 грн; основну заборгованість за договором № 023/5562172-CK від 05.11.2018 — 4?249,55 грн; всього: 6?746,55 грн. (шість тисяч сімсот сорок шість гривень 55 копійок)
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 963 гривні 87 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3?581 гривня 10 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники судового розгляду:
Позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: 01133, місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306;
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду виготовлений 20.02.2026.

Суддя: