ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 671/1991/25
Провадження № 22-ц/820/705/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,
секретар судового засідання – Дубова М.В.,
за участю: представника позивача – адвоката Вонсович О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №671/1991/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 грудня 2025 року, в складі судді Ніколової С.В., за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
В жовтні 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06 листопада 2019 року у розмірі 142461,61 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06 листопада 2019 року відповідачка ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання кредитних коштів, у зв`язку з чим підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, паспорт кредиту та погодила наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 50000 грн, в процесі користування ліміт було збільшено до 155000 грн; тип кредитної карти: картка «Універсальна»; строк кредитування: 20 років; процентна ставка 43,2% річних. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачка підписала власноруч на планшеті. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримала кредитну картку, строк дії - 09/23, тип – універсальна. В подальшому відповідачка додатково отримала кредитну картку, строк дії – 11/25, тип – картка «універсальна». В процесі користування рахунком відбулася зміна процентної ставки – 42,0 % річних. Вказує, що відповідач користувалась кредитним лімітом, вчиняла операції з грошовими коштами, повертала використану суму кредитного ліміту, сплачувала проценти за користування кредитним лімітом, але припинила сплачувати своєчасно кошти для погашення заборгованості. В договорі сторони передбачили відкладальну обставину, внаслідок виникнення якої терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань з погашення кредиту. Станом на 15 жовтня 2025 року ОСОБА_1 має заборгованість по кредитному договору у сумі 142461,61 грн, яка складається з: 112725,63 грн – заборгованість за тілом кредиту, 29735,98 грн – заборгованість за простроченими процентами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 грудня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 06 листопада 2019 року, яка утворилася станом на 15 жовтня 2025 року, в розмірі 142461,61 грн, з яких 112725,63 грн – заборгованість за тілом кредиту; 29735,98 грн – заборгованість за простроченими процентами, а також 2422,40 грн судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідачка не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь АТ КБ «ПриватБанк»підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та проценти за користування кредитом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій,посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги
Апеляційна скарга обґрунтована невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.
Зазначає, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору між сторонами, узгодження його істотних умов та дотримання форми; наявність підстав для нарахування відсотків за неукладеним кредитним договором.
Відповідачка жодних кредитних договорів з позивачем не укладала, ставила свій підпис на чистому білому екрані планшету, який був наданий їй співробітником банку під час оформлення картки ПриватБанку «Для виплат». Натомість, матеріали, долучені позивачем, містять підписи відповідачки в документі під назвою «Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг» та в документі без найменування та реквізитів, іменованому позивачем у позовній заяві та в документах по суті справи як «Паспорт кредиту». При цьому, зауваження сторони відповідача, що «Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг» не містить в собі істотних умов кредитного договору, зокрема відомостей про волевиявлення відповідачки укласти кредитний договір, конкретного виду банківських послуг та їх змісту, залишились поза увагою суду першої інстанції. 
Позивачем не підтверджено, що саме з умовами та правилами надання послуг, тарифами, ознайомилась та погодилась ОСОБА_1 , підписуючи 06 листопада 2019 року заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, і що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.
Зміна процентної ставки не узгоджується з довідками позивача про видані кредитні картки та про зміну умов кредитування. Долучена позивачем заява про приєднання не містить умов та правил надання банківських послуг за карткою/банківським рахунком із кредитним лімітом в розмірі 1300,00 грн, що додатково спростовує доводи позивача про те, що заява про приєднання складає собою договір про надання відповідачці споживчого кредиту. 
Крім того, підписання паспорта кредиту не означає укладення кредитного договору, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. 
Відповідачкою в період з 06 листопада 2019 року по 12 листопада 2025 року використано 752594,83 грн; повернуто 730618,76 грн; різниця між отриманими та не повернутими коштами на момент подання відзиву складає 21976,07 грн. Відповідачка не заперечувала повернення позивачу фактично отриманих та використаних позичальником коштів у повному обсязі. Враховуючи, що сторонами не узгоджувався термін повернення використаних позичальником коштів, поверненню підлягають фактично отримані кошти у повному обсязі при надходженні першої вимоги позивача. Оскільки банк не пред`являв до ОСОБА_1 вимоги про повернення використаних позичальником коштів, стягнення з відповідачки процентів на рівні облікової ставки Національного банку України за користування нею коштами банку не ґрунтується на нормах закону.
Крім того, судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки пояснення у даній справі надіслані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як особами, що не підтвердили свої повноваження діяти від імені та в інтересах позивача.

Процесуальні дії апеляційного суду
Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 30 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та справу призначено до судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Зазначає, що 06 листопада 2019 року відповідачка підписала власноручно на планшеті заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Підпис на планшеті є різновидом особистого електронного цифрового підпису. Матеріали справи не містять доказів, що підпис на анкеті-заяві від 06 листопада 2019 року належить не ОСОБА_1 , а іншій особі. Обставини неналежності підпису відповідачці нею не доведені. Також не надано доказів того, що вона не підписувала анкету-заяву в електронному вигляді за допомогою стилуса та не отримувала кредитні кошти. З моменту підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, між банком та ОСОБА_1 був укладений договір №б/н від 06 листопада 2019 року шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Відповідачка визнала укладення кредитного договору та погодилась з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на користування кредитними коштами та виконання умов укладеного договору, що також свідчить про те, що нею схвалені умови кредитного договору, та визнавались правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачкою. На момент укладення кредитного договору до відома ОСОБА_1 були належним чином доведені всі умови договору, відповідачка на момент укладення кредитного договору не заявляла додаткових вимог або заперечень щодо умов договору, будь-яких претензій та незгоди з окремими пунктами договору або щодо нерозуміння ним окремих його частин не надходило. 
Відповідачка за весь час користування кредитними коштами, здійснюючи погашення заборгованості як за тілом кредиту, так і за процентами, не була позбавлена права висловити свою незгоду з умовами кредитування або відмовитись від користування кредитними коштами. В заяві, підписаній ОСОБА_1 , зазначено основні умови кредитування про розмір процентної ставки, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором.
Згідно з довідкою про видані картки клієнту 06 листопада 2019 року та 18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 видано карту Універсальна, відповідно розрахунок процентів здійснювався за ставкою 43,2% річних, що становить 3,6% в місяць. З 01 серпня 2020 року розмір процентів по карті Універсальна було зменшено до 42,00%. Підписанням заяви про приєднання до умов та правил надання послуг від 06 листопада 2019 року без будь-яких застережень відповідачка підтвердила, що вона обізнана та погодилась з усіма умовами такого договору. Та обставина, що ОСОБА_1 тривалий час вносила кошти відповідно до умов договору вказує на вільне волевиявлення позичальника в момент укладення правочину, повну обізнаність та погодження з умовами кредитування.
Щодо повноважень представників, то позивачем до матеріалів справи було долучено відповідні довіреності, видані банком на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та інші, які є чинними та відповідають вимогам чинного законодавства. У довіреностях передбачено право представників представляти АТ КБ «ПриватБанк», у тому числі в судах, підписувати та подавати позовні заяви, апеляційні та касаційні скарги, клопотання, пояснення, заяви, заперечення тощо. Тому, представники банку вправі були підписувати та подавати відповідні заяви в даній справи.
Апелянтка Шиманська Н.М. про дату, час та місце судового розгляду належним чином повідомлена, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила.
Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» – адвокат Вонсович О.А. проти вимог апеляційної скарги заперечила, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Мотивувальна частина
Встановлені фактичні обставини справи 
Встановлено, що 06листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим оформила заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк».
У заяві про приєднання до умов та правил надання послуг зазначені істотні умови кредитування, а саме: тип кредиту – відновлювальна кредитна лінія, сума/ліміт кредиту – 50000,00 грн для карт «Універсальна», 75000,00 грн – для карт «Універсальна Gold», строк кредитування – 20 років, мета отримання кредиту – споживчі цілі, спосіб та строк надання кредиту – безготівковим шляхом, процентна ставка – 43,2% для карт «Універсальна» та 42,0% – для карт «Універсальна Gold».
Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 06 листопада 2019 року було видано кредитну картку типу «Універсальна», НОМЕР_1 з терміном дії до 09/2023 року; 18 жовтня 2021 року видано кредитну картку типу «Універсальна», НОМЕР_2 з терміном дії до 11/2025 року.
У довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , міститься інформація про зміну кредитного ліміту, а саме: 06 листопада 2019 року – 1300 грн; 05 лютого 2020 року – збільшення кредитного ліміту – 6000 грн; 10 вересня 2020 року – збільшення кредитного ліміту – 11000 грн; 18 жовтня 2021 року – збільшення кредитного ліміту – 15000 грн, 18 грудня 2021 року – збільшення кредитного ліміту – 21000 грн, 18 грудня 2021 року – зменшення кредитного ліміту – 20000 грн, 09 лютого 2022 року – збільшення кредитного ліміту – 25000 грн, 15 лютого 2023 року – збільшення кредитного ліміту – 31000 грн, 24 вересня 2023 року – збільшення кредитного ліміту – 36000 грн, 06 жовтня 2023 року – збільшення кредитного ліміту – 50000 грн, 09 листопада 2023 року – збільшення кредитного ліміту – 75000 грн, 15 лютого 2024 року – збільшення кредитного ліміту – 90000 грн, 21 лютого 2024 року – збільшення кредитного ліміту – 100000 грн, 19 березня 2024 року – збільшення кредитного ліміту – 150000 грн, 06 квітня 2024 року – збільшення кредитного ліміту – 155000 грн, 01 січня 2025 року – зменшення кредитного ліміту – 0,00 грн.
Зі змісту банківської виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що вона отримувала кредитні кошти та користувалась ними, періодично погашаючи заборгованість.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «ПриватБанк» за договором №б/н від 06 листопада 2019 року, станом на 15 жовтня 2025 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість по кредитному договору в розмірі 142461,61 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту – 112725,63 грн; заборгованість за простроченими процентами – 29735,98 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. 
Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно зі статтею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Звертаючись до суду з даним позовом, банк на підтвердження заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом надав суду: копії заяви ОСОБА_1 від 06 листопада 2019 року, паспорта споживчого кредиту, витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», та витягу з Умов та правил надання банківських послуг, заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, довідку про зміну умов кредитування, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 06 листопада 2019 року, станом на 15 жовтня 2025 року, довідку щодо терміну дії картки, виписку з рахунку позичальника.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості по кредиту, також посилався на заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 06 листопада 2025 року та паспорт споживчого кредиту, які підписані відповідачкою в електронному вигляді стилусом на планшеті.
Частиною 2 статті 207 ЦПК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. 
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Відповідно до частини третьої статті 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Доказів того, що відповідачка надала письмову згоду, в якій міститься зразки її власноручного підпису, на укладення кредитного договору, шляхом використання її електронного підпису до матеріалів додано не було.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі №335/8467/21.
Наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту також не є належним доказом погодження між сторонами всіх істотних умов банківського договору, оскільки, він містить інформацію про два типи кредитних карток: «Універсальна», «Універсальна Gold», тобто вказана інформація носить лише інформаційний характер щодо користування різними типами банківських карток та не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, крім того зазначена в паспорті інформація зберігає чинність та є актуальною до 21 листопада 2019 року.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.
Не заслуговує на увагу посилання представника АТ КБ «ПриватБанк» на постанову Правління Національного банку України від 13 грудня 2019 року №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України», якою передбачено порядок застосування особливого виду власноручного підпису - цифрового власноручного підпису електронного документу без наявності попередньо укладеного договору між банком та клієнтом. В даній справі заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк»була підписана 06 листопада 2019 року, тобто до набрання чинності «Положенням про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України», а тому норми Положення не застосовуються до спірних правовідносин. 
Оскільки позивачем не було надано суду доказів погодження з відповідачкою у письмовій формі умов договору щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за процентами по кредиту.
Позивачем надано до суду виписку про рух коштів за банківським рахунком ОСОБА_1 , з якої вбачається, що відповідачка отримала кредитні кошти, користувалась ними та частково сплачувала заборгованість за договором.
Разом з тим, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Пунктом 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (далі – Положення) визначено, що банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як клієнтські рахунки та виписки з них. Відповідно до пункту 62 Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Згідно з пунктом 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. 
Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 07 грудня 2022 року у справі №298/825/15-ц.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд – шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
З виписки про рух коштів вбачається, що загальна сума витрат по рахунку ОСОБА_1 за період з 06 листопада 2019 року по 17 жовтня 2025 року становила 871239,53 грн, в той час як сума зарахувань склала 728736,08 грн. При цьому, банком безпідставно списано з відповідачки проценти за користування кредитними коштами у сумі 118044,70 грн, а тому вказану суму слід зарахувати в погашення заборгованості.
Відтак, з відповідачки підлягає стягненню 24458,75 грн заборгованості за тілом кредиту (871239,53 – 118044,70 грн = 753194,83 грн; 753194,83 грн – 728736,08 грн = 24458,75 грн).
Суд першої інстанції вказаних обставин не дослідив та безпідставно стягнув з ОСОБА_1 суму заборгованості в більшому розмірі та проценти за користування кредитом. А тому, доводи апеляційної скарги в цій частині є частково обґрунтованими. 
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з тим, що процесуальні документи у справі подані та підписані неуповноваженими на те особами, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до частини 1, 3 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Особа, через яку юридична особа діє на засадах самопредставництва, має підтвердити суду цей свій статус, зокрема шляхом подання документів, вказаних у частині третій статті 56 ГПК України (статут, положення, трудовий договір (контракт)). Водночас, якщо відповідні відомості щодо особи, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи на засадах самопредставництва, внесені до Єдиного державного реєстру, ці відомості є офіційним та достатнім підтвердженням того, що юридична особа діє в суді через певну особу на засадах самопредставництва (з урахуванням відповідних обмежень повноважень, якщо такі є) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі №910/16580/23).
Відповідно до частини 2 статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
На підтвердження повноважень представників АТ КБ «ПриватБанк» додано копії довіреностей, копії наказів про прийняття на роботу та посадових інструкцій, в яких передбачено право представників представляти АТ КБ «ПриватБанк», у тому числі в судах, підписувати та подавати позовні заяви, апеляційні та касаційні скарги, клопотання, пояснення, заяви, заперечення тощо. Тому, представники банку вправі були підписувати та подавати відповідні заяві в даній справі. А відтак посилання відповідачки на залишення без розгляду документів, наданих зі сторони позивача, є безпідставним.

Висновки суду апеляційної інстанції 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
При пред`явленні позову АТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено на 17,17% (24458,75х100:142461,61). Тому, на користь позивача з відповідачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 415,93 грн (17,17х2422,40 грн:100).
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ: 14360570) заборгованість за кредитним договором в розмірі 24458,75 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ: 14360570) судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в розмірі 415,93 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 02 березня 2026 року.
Судді Т.В. Спірідонова
Р.С. Гринчук
А.М. Костенко