ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року	справа № 380/1825/26	

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, - 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:
визнати протиправними дії щодо відмови у звільненні з військової служби на підставі підп. «б» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
зобов`язати звільнити з військової служби на підставі пп. «б» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за станом здоров`я: за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

В обгрунтування позову зазначає, що на момент призову він є особою з інвалідністю 2 групи. Вказує, що звернувся з рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 про звільнення його з лав Збройних сил України у зв`язку з наявною у нього 2 групи інвалідності. Крім того, відповідно до законодавства, особам, яким надано статус інвалідності, та пере проходження та підтвердження якого припадає на період дії воєнного стану, подовжено до 01 листопада 2025 року, а отже до цього моменту особи не втрачають статус. 30 вересня 2025 року позивач повідомив про погіршення стану свого здоров`я, яке виражається у обмеженні рухливості, ускладненому диханні, больовий синдром у спині та ногах, однак звернення до керівництва військової частини не надали позитивних результатів. Представник позивача звернувся із запитом до відповідача, який було проігноровано.
Відповідач у відзиві вказав, що до командування військової частини НОМЕР_1 рапорт солдата ОСОБА_2 щодо звільнення з військової служби у зв`язку з наявною у нього 2 групи інвалідності не надходив. Доказів подання (надсилання) такого рапорту, а також будь-яких запитів до військової частини НОМЕР_1 позивачем до позовної заяви не додано. Також зазначає, що ОСОБА_3 станом на дату подання позовної заяви та станом на сьогоднішній день не являвся військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , оскільки відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.10.2025 №297 ОСОБА_3 17 жовтня 2025 року виключений зі списків тимчасово прибулого складу частини та вибув для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 (витяг з наказу додається). Таким чином військова частина НОМЕР_1 не може приймати рішення про звільнення ОСОБА_2 з військової служби.

Ухвалою суду від 06.02.2026 року відкрито спрощене позовне провадження.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.
Відповідно до довідки до акта медико-соціальною експертною комісією №1062631 від 21.02.2023 року позивачу встановлено другу групу інвалідності з 21.02.2023 року; інвалідність встановлено на строк до 01.03.2024 року; дата чергового переогляду – 21.02.2024 року.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №224 від 06.08.2025 року позивача з 06.08.2025 року зараховано в списки особового складу частини та на всі види забезпечення.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №297 від 17.10.2025 року позивача з 17.10.2025 року виключено із тимчасово прибулого складу частини та всіх видів забезпечення.
Позивач звернувся до відповідача із рапортом від 26.09.2025 року, в якому просив звільнити його з лав Збройних Сил України на підставі абзацу 2 підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок та військову службу» - за наявності інвалідності (якшо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Рапорт обгрунтований тим, що він, солдат військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21 лютого 2023 року згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною комісією Серія АВ №062631 отримав 2 групу інвалідності, та пролонгує свій статус згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України» №225 від 08 березня 2022 року.

Змістом спірних правовідносин є відповідність відмови у звільненні з військової служби на підставі підпункту «б» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", критеріям правомірності передбаченим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.
Частиною другою ст.3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно з ч.1 ст.17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. 
Відповідно до ч.2 ст.17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ч.2 ст.55 Конституції України).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України 25.03.1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (з наступними змінами та доповненнями; далі - Закон №2232).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Згідно із ч.2 ст.2 Закону №2232 проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Одним з різновидів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період (ч.6 ст.2 Закону №2232).
Як передбачено частиною чотирнадцятою цієї ж норми виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з абзацом тринадцятим ч.1 ст.1 Закону України «Про оборону України» №1933-XII від 06.12.1991 року (з наступними змінами та доповненнями), особливий період – період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
17.03.2014 року після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні розпочав діяти особливий період.
Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІХ.
У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та триває й на час розгляду даної справи.
Підстави для звільнення військової служби визначні у ст.26 Закону №2232.
Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) (підп. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232).
Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі підп. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232.
Не отримавши відповіді, позивач звернувся із даним позовом до суду.
При цьому, як уже згадувалось раніше, в матеріалах справи наявний витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №297 від 17.10.2025 року, відповідно до якого позивача з 17.10.2025 року виключено із тимчасово прибулого складу частини та всіх видів забезпечення.
Зазначена обставина вказує на те, що позивач станом на день подання позову та ухвалення даного судового рішення не є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 .
Як наслідок, відповідач (військова частина НОМЕР_1 ) позбавлена будь-якої можливості звільнити позивача з військової служби, оскільки останній не проходить військову службу у ній.
При цьому слід зазначити, що з рапортом про звільнення з військової служби до військової частини НОМЕР_2 позивач не звертався.
Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у даному випадку є безпідставними та необгрунтованими.
Більше того, позивач у даному позові просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у звільненні його з військової служби.
При цьому, з позовної заяви вбачається та самим позивачем не заперечується, що відповідач не відмовляв йому у звільненні з військової служби.

Судом не беруться до уваги інші аргументи позивача, з огляду на встановлені обставини.

За таких обставин, судом не встановлено порушень діями відповідача у спірних правовідносинах критеріїв правомірності, визначених ч.2 ст.2 КАС України, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі не підлягають стягненню зі сторін.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Мартинюк Віталій Ярославович