Справа № 404/13047/25 
Номер провадження 3/404/3181/25 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року суддя Фортечного районного суду міста Кропивницького Бурко Руслан Володимирович, розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки – на запит суду не повідомлено, за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 522791 від 24.11.2025 р.  ОСОБА_1  24.11.2025 року о 22 год. 27 хв., рухаючись в м. Кропивницькому по вул. Варшавська 2Б, керував транспортним засобом «BMW M4», державний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (дуже розширені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження медичного огляду на визначення стану сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
До суду під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, 12 лютого 2026 року ОСОБА_1 не з`явився, однак направив до суду його захисника – адвоката Проніна Ю.О., який надав до суду письмові пояснення та зазначив, що вину у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вони не визнають повністю та просять закрити провадження у справі за відсутністю складу зазначеного правопорушення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не скоював зазначене правопорушення.
При цьому зазначив, що в працівників поліції були відсутні обґрунтовані причини для зупинки транспортного засобу під керуванням  ОСОБА_1 , оскільки як вбачається з матеріалів справи правила дорожнього руху він не порушував, а така підстава, як анонімне повідомлення від невідомої особи до мобільного додатку Telegram «Безпечне місто», не є законною підставою для зупинки транспортного засобу, в розумінні ст.35 ЗУ «Про національну поліцію». Вважає, що відомості щодо причини зупинки, які зазначені працівником патрульної поліції є сфальсифіковані останнім з метою узаконити свою незаконну діяльність та не допустити виправдання завідомо невинної особи, на що вказує час отримання анонімного повідомлення, зокрема згідно відомостей наданих на адвокатський запит вбачається, що анонімне повідомлення надійшло о 22 год. 33 хв., разом з тим автомобіль було зупинено о 22 год. 27 хв., тобто на 6 хв. раніше. Стверджує, що у випадку, коли відсутні підстави для зупинки транспортного засобу, винність особи не може встановлюватися апріорі, оскільки неправомірна зупинка має наслідком неправомірність всіх наступних дій працівників поліції. Також зазначив, що з долученого до протоколу відеозапису не вбачається складання та оголошення водію направлення на огляд на стан сп`яніння, як то визначення в ч. 6 ст. 266 КУпАП та п. 8 розділу ІІ Інструкції затвердженої наказом від 09.11.2025 р. № 1452/735, а тому вони вважають, що за відсутності направлення на огляд на час 22:38:16, прийняття відмови поліцейським є помилковим та передчасним, адже стадія направлення на огляд у процесуальному порядку розпочата не була. 
Допитаний у суді інспектор 1 взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Кіровоградській області ОСОБА_2 надав суду пояснення в яких підтвердив обставини зазначенні у протоколі.
На обґрунтування вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, працівниками поліції направлено такі докази, які досліджені під час розгляду справи:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №522791 від 24.11.2025 року (а.с.1), який містить виклад раніше вказаних обставин (а.с.1);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів (а.с.2);
- довідка про отримання особою посвідчення водія на право керування транспортним засобом (а.с.3);
- відеозапис події, якими зафіксовано обставини зупинки транспортного засобу та складення стосовно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.4).
Проаналізувавши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.
Дослідивши протокол у справі про адміністративне правопорушення та надані докази, суд вважає, що вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена належними та достатніми доказами, зважаючи на таке.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення є протокол про здійснення адміністративного правопорушення. Кодекс України про адміністративні правопорушення, а саме ст. 256 детально регламентує питання, що пов`язані зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення. Також ці питання врегульовані і галузевими Нормативно-правовим актами, органу які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, вданому випадку Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 року №1395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853.
Відповідно до положень ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Відповідно до положень ст. 255 КУпАП, складання протоколів про адміністративні правопорушення за ст. 130 КУпАП, віднесено до компетенції органів внутрішніх справ (Національної поліції), які на виконання вимог ст. 256 КУпАП, повинні перевірити та зазначити в протоколі відомості, необхідні для вирішення справи.
Згідно до роз`яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2003 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, судам при розгляді справ необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247 і 280 КУпАП.
Так, диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. 
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Як слідує з пояснень захисника  ОСОБА_1 – Пронін Ю.О. у судовому засіданні, працівники поліції зупинили транспортний засіб під керування  ОСОБА_1 , в обґрунтовані причини для зупинки транспортного засобу зазначили анонімне повідомлення від невідомої особи до мобільного додатку Telegram «Безпечне місто», яке згідно відомостей наданих на адвокатський запит надійшло о 22 год. 33 хв., разом з тим автомобіль було зупинено о 22 год. 27 хв., тобто на 6 хв. раніше.
Разом з тим, в ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» вказаний вичерпний перелік підстав зупинення транспортного засобу:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;
9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;
10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Наведений вище перелік підстав зупинки транспортного засобу є вичерпним. Інші підстави є незаконними.
Тобто, під час зупинки транспортного засобу поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки (ч. 2 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію»). Безпідставна зупинка автомобіля є незаконною.
До того ж, свобода пересування є конституційним правом кожної людини, котра законно перебуває на території України (ст. 33 Конституції України), тому зупинка автомобіля повинна відбуватись на підставах та в порядку, передбачених Законом України «Про національну поліцію» та ПДР України.
Суд, вважає слушними твердження захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в частині того, що його зупинка поліцейськими, не відповідала вимогам закону, тобто була безпідставною.
Будь-яких даних які б свідчили про необхідність зупинки транспортного засобу під керуванням   ОСОБА_1 , із зазначених вище підстав, в матеріалах справи немає.
Доказів правомірності дій працівників поліції, які містяться у вичерпному переліку підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби, матеріали справи не містять.
Положенням ч.2 ст.251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Тобто, працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами підстав, які б могли слугувати саме причиною зупинки автомобіля відповідно до вимог ст.35 Закону України “Про Національну поліцію”, яким керував  ОСОБА_1  і фактично таких причин не було.
На переконання суду, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій  ОСОБА_1  допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, чи були наявні інші підстави, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Такі висновки суду, повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 березня 2019 року у справі №686/11314/17.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутня постанова про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності, за вчинення останнім будь-якого адміністративного правопорушення, яке б могло бути підставою для зупинки транспортного засобу під його керуванням.
Відповідно до широкого розуміння доктрини “плодів отруєного дерева”, будь-яке винне порушення поліцейськими конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили. Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня.
У вузькому сенсі доктрина “плодів отруєного дерева” зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими.
Оскільки  ОСОБА_1  був зупинений поліцейськими без належних на те підстав, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 522791 від 24 листопада 2026 року за ч.1 ст.130 КУпАП відносно останнього, є недопустимим доказом.
Крім того, захисник особо, що притягається до адміністративної відповідальності зазначив, що з долученого до протоколу відеозапису не вбачається складання та оголошення водію направлення на огляд на стан сп`яніння, як то визначення в ч. 6 ст. 266 КУпАП та п. 8 розділу ІІ Інструкції затвердженої наказом від 09.11.2025 р. № 1452/735.
В матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу чи швидкість реакції від 24.12.2025, в якому вказано, що такий складено 24.12.2025 о 22.35 год, проте в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що такий складався при  ОСОБА_1  і що саме останній відмовився від проходження такого огляду, оскільки там відсутній його підпис, до того ж як з пояснень захисника так і з долученого до протоколу відеозапису не вбачається, щоб направлення на проведення огляду на стан сп`яніння не вручався  ОСОБА_1 , що підтверджується відсутністю даних про таке вручення (чи про відмову від їх отримання) в у направленні, а також враховуючи заперечення захисника про складання цього документу у присутності ОСОБА_1 , що також чітко вбачається з наявних у справі відеозаписів.
За таких обставин, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є неналежним доказом у даній справі.
Таким чином вбачається, що ті обставини, які викладені у письмовому клопотанні захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, жодним чином не спростовуються матеріалами справи.
Згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність особи, яка керувала транспортним засобом настає за умов керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною другою ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-р/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.
Згідно ч.1 ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Хоча приписи КУпАП не передбачають такої форми рішення, як обвинувальний вирок суду, саме постанова про накладення адміністративного стягнення за своєю правовою природою є тотожним процесуальним документом.
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 9 червня 2011 року) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку, ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції “з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням”.
Таким чином, беручи до уваги те, що ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення правопорушення, за яке передбачене покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, суд вважає за необхідне застосовувати стандарти Європейського Суду з прав людини, притаманні кримінальному провадженню.
При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України"). Приймаючи до уваги дане рішення, суд керується саме цим принципом ”поза розумним сумнівом”, зміст якого також сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України". Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення  ОСОБА_1  правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є недоведеним.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові КАС ВС від 08 липня 2020 року (справа №463/1352/16-а).
Виходячи із вищенаведеного, суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність у діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 33-35, 130 ч.1, 221, 245, 251, 252, 283, 284 КУпАП, Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року “Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті” (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 року), ст.ст.8, 62 Конституції України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Закрити провадження в справі відносно гр.  ОСОБА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Фортечний районний суд м. Кропивницького.

Суддя Фортечного районного суду 
міста Кропивницького
Р. В. Бурко