ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2026 р. 	Справа № 480/454/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 (суддя Савицька Н.В.; м. Суми) по справі № 480/454/25
за позовом ОСОБА_1 
до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області  
про визнання дій протиправними та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби у Сумській області (далі по тексту – Управління ДМС в Сумській області, відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Сумській області в частині вирішення питання щодо скасування рішення про оформлення набуття громадянства України на підставі статті 21 Закону Україна «Про громадянство України» ОСОБА_1 ;
- скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 22.11.2024 про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України на підставі статті 21 Закону Україна «Про громадянство України» ОСОБА_1 .
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року по справі № 480/454/25 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби у Сумській області про визнання дій протиправними та скасування рішення – відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, наполягав на протиправності оскаржуваного рішення відповідача, прийнятого у зв`язку з невиконанням позивачем зобов`язання з припинення іноземного громадянства. Стверджує, що вживав усіх залежних від нього заходів для припинення громадянства РФ, однак не зміг завершити цю процедуру з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з карантинними обмеженнями, припиненням роботи консульських установ та подальшим розривом дипломатичних відносин України з РФ внаслідок збройної агресії проти України.
Наголошує, що відповідачу було відомо про ці обставини, оскільки УДМС неодноразово листами підтверджувало чинність рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України та дійсність його тимчасового посвідчення на час карантину і воєнного стану. На переконання апелянта, подальше скасування цього рішення за тих самих обставин є непослідовним та передчасним.
Крім того, апелянт зазначає, що за наявності незалежних від нього причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства він мав право подати декларацію про відмову від іноземного громадянства, однак відповідач фактично позбавив його можливості реалізувати це право. Також вказує, що оскаржуване рішення не містить належного обґрунтування щодо подання ним неправдивих відомостей чи фальшивих документів, а тому не відповідає вимогам статті 21 Закону України «Про громадянство України».
Крім того, апелянт звертає увагу суду на непропорційність спірного рішення, оскільки відповідач не врахував його сталі зв`язки з Україною, сімейний стан, підприємницьку діяльність, участь у захисті України та наявність статусу учасника бойових дій. 
Відповідач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів, викладених в ній, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Стверджує, що після набуття громадянства України у позивача виник обов`язок протягом двох років припинити громадянство РФ та подати до органу ДМС відповідний документ, однак цього зроблено не було. Зауважує, що позивач ще у травні 2018 року отримав відмову у прийнятті документів у зв`язку з відсутністю оригіналу паспорта громадянина РФ, проте до спливу встановленого строку не усунув цього недоліку та не вчинив належних дій для виходу з іноземного громадянства. Зазначає, що подальші звернення позивача до консульства здійснювалися вже після закінчення дворічного строку, при цьому з порушенням встановленого порядку, зокрема шляхом надсилання документів поштою замість особистого подання. Також звертає увагу, що належних доказів прийняття консульською установою заяви позивача про вихід з громадянства РФ, зокрема 22.02.2022, матеріали справи не містять. Вважає безпідставними посилання апелянта на карантинні обмеження та воєнний стан, оскільки, на його думку, позивач мав достатньо часу для належного звернення до компетентних органів іноземної держави. Також зазначає, що участь позивача у добровольчому формуванні територіальної громади не надає йому статусу військовослужбовця у розумінні закону, а тому не створює підстав для застосування до нього спеціальних положень законодавства щодо громадян РФ, які беруть участь у захисті України.
З огляду на викладене відповідач стверджує, що станом на 22.11.2024 позивач не виконав взятого на себе зобов`язання припинити іноземне громадянство, законодавчі підстави для подальшого відтермінування виконання такого обов`язку були вичерпані, а тому рішення про скасування оформлення набуття ним громадянства України на підставі статті 21 Закону України «Про громадянство України» є правомірним.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 16.02.2018 ОСОБА_1 звернувся до УДМС у Сумській області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, в порядку ст. 8 Закону України «Про громадянство» і взяв на себе зобов`язання щодо виходу з громадянства Російської Федерації (а.с.15-16).
Рішенням УДМС у Сумській області від 28.03.2018 позивача прийнято до громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство» та 04.04.2018 документовано тимчасовим посвідченням громадянина України серії НОМЕР_1 , терміном дії до 28.03.2020.
22.11.2024 УДМС у Сумській області прийнято рішення щодо скасування рішення про оформлення громадянства України ОСОБА_1 на підставі статті 21 Закону України «Про громадянство України» у зв`язку із невиконанням зобов`язання припинити іноземне громадянство, а незалежних від особи причин неотримання документа припинення іноземного громадянства немає.
Не погодившись із рішенням міграційного органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, набувши громадянство України 28.03.2018 та подавши зобов`язання припинити іноземне громадянство, був зобов`язаний упродовж двох років подати документ про припинення громадянства рф або декларацію про відмову від іноземного громадянства, чого не зробив.
Судом також враховано, що позивач не надав належних доказів існування незалежних від нього причин неотримання такого документа та доказів подання декларації про відмову від іноземного громадянства, а тому дійшов висновку про наявність у відповідача передбачених статтею 21 Закону України «Про громадянство України» підстав для скасування рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 4 Конституції України установлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
За умовами пункту 2 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон № 2235-III.
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 2235-III громадянство України – правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України – особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; 
іноземець – особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; реєстрація громадянства України – внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи; 
зобов`язання припинити іноземне громадянство – письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України; 
незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України;
декларація про відмову від іноземного громадянства – документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 – 7 статті 8 Закону № 2235-III особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.
Іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України, а також від осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, та осіб без громадянства.
Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.
Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що обов`язок щодо припинення іноземного громадянства та подання до уповноваженого органу України відповідного документа, виданого компетентним органом іноземної держави, протягом двох років з моменту набуття громадянства України, покладається безпосередньо на особу, яка набула громадянство України, та є її особистим і безумовним процесуальним обов`язком.
У разі наявності у іноземця незалежних від нього причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства, така особа зобов`язана подати декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Як вбачається з матеріалів справи, 16.02.2018 ОСОБА_1 звернувся до Сумського районного відділу УДМС у Сумській області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України».
Разом із визначеним переліком документів позивач подав письмове зобов`язання припинити іноземне громадянство, відповідно до якого зобов`язався протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство російської федерації, подати до уповноваженого органу України відповідний документ, а у разі неотримання такого документа з незалежних від нього причин — подати декларацію про відмову від іноземного громадянства та повернути паспорт громадянина рф до компетентних органів цієї держави.
Згідно з довідкою №171 від 04.04.2018 про реєстрацію особи громадянином України вбачається, що ОСОБА_1 набув громадянство України 28.03.2018.
Отже, у період з 28.03.2018 по 28.03.2020 позивач був зобов`язаний припинити іноземне громадянство та подати відповідний документ або, за наявності передбачених законом підстав, — декларацію про відмову від нього.
При цьому, як підтверджується матеріалами справи, під час отримання тимчасового посвідчення громадянина України позивач був належним чином ознайомлений із правовими наслідками невиконання зазначеного обов`язку, про що свідчить його особистий підпис у відповідній розписці.
Також встановлено, що 20.04.2018 відповідачем видано позивачу довідку для звернення до компетентних органів російської федерації з питання припинення громадянства.
Як зазначає сам позивач, на початку травня 2018 року він звернувся до Генерального консульства РФ у м. Харкові із відповідною заявою, однак отримав відмову у зв`язку з відсутністю оригіналу паспорта громадянина РФ.
Водночас, після отримання зазначеної відмови позивач у межах встановленого законом строку (до 28.03.2020) не вжив жодних належних та достатніх заходів для усунення вказаних недоліків та повторного звернення до компетентних органів іноземної держави, а також не подав декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Доказів вчинення таких дій матеріали справи не містять та позивачем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що у визначений законом строк позивач не виконав взятого на себе зобов`язання щодо припинення іноземного громадянства.
Обґрунтовуючи неможливість виконання зазначеного обов`язку, позивач посилається на введення обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Наведені доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки карантин на території України було запроваджено постановою Кабінет Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», тобто безпосередньо наприкінці строку, відведеного позивачу для виконання обов`язку щодо припинення іноземного громадянства.
Крім того, з моменту набуття громадянства України (28.03.2018) і до введення карантинних обмежень позивач мав майже два роки для вчинення необхідних дій, проте належним чином своїм правом не скористався.
Також сам факт запровадження карантину не свідчить про об`єктивну неможливість звернення до компетентних органів іноземної держави, зокрема з урахуванням можливості підготовки документів та вжиття попередніх організаційних заходів до його введення.
З огляду на викладене, посилання позивача на карантинні обмеження як на незалежні від нього причини невиконання обов`язку щодо припинення іноземного громадянства є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.
Посилання позивача на те, що він звертався до консульської установи у 2020–2022 роках з проханнями припинити громадянство РФ є неприйнятними, оскільки всі зазначені дії вчинялися ним уже після спливу встановленого законом строку для припинення іноземного громадянства (після 28.03.2020), а відтак не можуть свідчити про належне виконання ним відповідного обов`язку.
Доводи апелянта про те, що він мав право подати декларацію про відмову від іноземного громадянства, а відповідач нібито позбавив його можливості реалізувати це право, є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач звертався до відповідача із декларацією про відмову від іноземного громадянства або вчиняв будь-які дії, спрямовані на її подання. 
Водночас сам факт неприйняття документів консульською установою іноземної держави не свідчить про позбавлення особи можливості подати таку декларацію до органу ДМС України, оскільки її подання є альтернативним способом виконання обов`язку, прямо передбаченим законом, і залежить виключно від волевиявлення особи за наявності відповідних підстав.
Доводи апелянта про відсутність у рішенні відповідача належного обґрунтування щодо подання ним неправдивих відомостей чи фальшивих документів, а також про непропорційність спірного рішення з огляду на його особисті обставини, колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки підставою для прийняття оскаржуваного рішення було невиконання позивачем обов`язку щодо припинення іноземного громадянства, що є самостійною та достатньою підставою, прямо передбаченою законом.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 22.11.2024 про скасування рішення про оформлення набуття ОСОБА_1 громадянства України на підставі статті 21 Закону України «Про громадянство України» є правомірним та прийнятим з дотриманням вимог чинного законодавства.
У зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування зазначеного рішення, що, у свою чергу, зумовлює відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 по справі № 480/454/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Я.М. Макаренко   Т.С. Перцова