ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3951/26 Справа № 212/14794/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/14794/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Луценко Євген Петрович, на ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 29 грудня 2025 року, яка постановлена суддею Ваврушак Н.М.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 23 грудня 2025року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на рухоме майно.
Разом з позовною заявою, позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль червоного кольору, 2014 року випуску, марки Volkswagen Jetta, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , заборони будь-яким співробітникам Святошинської окружної прокуратури та Святошинського управління поліції ГУ НПУ в м. Києві передавати транспортний засіб третім особам, окрім ОСОБА_1 .
Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 29 грудня 2025 року у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Луценко Є.П., просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано всіх обставин щодо наявності підстав для забезпечення позову в обраний позивачем спосіб. Так, 19 березня 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля червоного кольору, 2014 року випуску, марки Volkswagen Jetta, з державним номерним знаком НОМЕР_1 . Фактично продавцем трансопртного засобу виступав чоловік на ім?я ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності. 21 жовтня 2025 року вказаний транспортний засіб був вилучений працівниками поліції. Позивачу вдалося з`ясувати, що в провадженні слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві перебуває кримінальне провадження № 12025100080000865 від 07.03.2025 року, внесене до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що у період часу з 19.09.2024 по 29.10.2024 невстановлені слідством особи, перебуваючи на території Святошинського району м. Києва, шахрайським шляхом, з використанням підроблених документів заволоділи чужим майном, яке належить ОСОБА_2 , а саме транспортним засобом - автомобілем 2014 року випуску, марки «Volkswagen» моделі «Jetta» з д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , чим спричинили матеріальну шкоду. Під час досудового розслідування, з`ясовано, що даний автомобіль зареєстрований за громадянином ОСОБА_2 , в подальшому був перереєстрований за ОСОБА_5 . Далі, вказаний автомобіль знову в ТСЦ №3245 був перереєстрований із укладенням договору купівлі-продажу через електронні сервіси та зовнішні ресурси на позивача, з закріпленням номерного знаку НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 . Постановою слідчого від 01 червня 2025 року вказаний транспортний засіб визнано речовии доказом, а ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 13 серпня 2025 року накладено на нього арешт.
Не зважаючи на те, що ухвала слічого судді про арешт автомобіля не містить заборони на користування автомобілем на час здійснення досудового розслідування, транспортний засіб було вилучено у позивача, а тому він має обгрунтовані припущення, що по завершенню досудового розслідування правоохоронні органи мають намір передати автомобіль ОСОБА_2 . Крім того, транспортний засіб може бути переданий ОСОБА_2 на відповідальне зберігання, у випадку чого відповідач зможе ним користуватися та вільно розпоряджатися.
Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може призвести до відчуження транспортного засобу, що може призвести до нових судових спорів.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Домітращук І.М., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Просить суд апеляційної інстанції врахувати, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2025 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладено арешт на транспортний засіб – автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Jetta» з д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , який згідно інформації регіонального сервісного центру МВС України належить ОСОБА_1 , та заборонено Територіальним та Регіональним сервісним центрам ГСЦ МВС вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зазначеного автомобіля (перереєстрації, зняття/постановка на облік, зміна номерних знаків, видача дублікатів свідоцтв, внесення змін до облікових даних, тощо).
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Луценка Є.П., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Домітращук І.М., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав. 
Відмовляючи в задоволенні заяви  ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено жодних підстав які б свідчили, що не вжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі унеможливить виконання судового рішення. Так, жодних доказів щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат заявником не надано, а доводи заяви про забезпечення позову фактично зводяться до незгоди із проведеними заходами досудового розслідування № 12025100080000865 від 07.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 190 КК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Статтею 149 ЦПК України передбачено, що за заявою учасників справи суд має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені статтею 150 цього Кодексу.
Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі, в разі задоволення заявленого позову.
При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.
При цьому, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування, обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Як роз`яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Згідно з ч.1 п.1-10 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Судам слід ураховувати, що, у справах окремих категорій, позови можна забезпечувати за допомогою спеціальних заходів, які регулюються нормами відповідних законів.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі
№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач ОСОБА_1 зазначив, що предметом позову у цій справі є визнання за ним, як за добросовісним набувачем, права власності на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Jetta» з д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , який визнаний речовим доказом та на який накладено арешт в рамках досудового розслідування № 12025100080000865 від 07.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 190 КК України.
При цьому, ним ставиться питання про забезпечення цивільного позову, шляхом накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль червоного кольору, 2014 року випуску, марки Volkswagen Jetta, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , із забороною будь-яким співробітникам Святошинської окружної прокуратури та Святошинського управління поліції ГУ НПУ в м. Києві передавати транспортний засіб третім особам, окрім ОСОБА_1 .
Отже, фактично позивачем ОСОБА_1 ставиться питання про повторне накладення арешту на транспортний засіб та доводи заяви про забезпечення позову зводяться до незгоди із проведеними заходами досудового розслідування № 12025100080000865 від 07.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 190 КК України.
Слід врахувати, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2025 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладено арешт на транспортний засіб – автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Jetta» з д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , який згідно інформації регіонального сервісного центру МВС України належить ОСОБА_1 , та заборонено Територіальним та Регіональним сервісним центрам ГСЦ МВС вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зазначеного автомобіля (перереєстрації, зняття/постановка на облік, зміна номерних знаків, видача дублікатів свідоцтв, внесення змін до облікових даних, тощо).
Тобто, спірний транспортний засіб вже перебуває під арештом, а вимоги щодо заборони будь-яким співробітникам Святошинської окружної прокуратури та Святошинського управління поліції ГУ НПУ в м. Києві передавати транспортний засіб третім особам, окрім ОСОБА_1 , не можуть бути задоволені у порядку вирішення питання про забезпечення цивільного позову.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального права та без порушення норм процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Луценко Євген Петрович, - залишити без задоволення.
Ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 29 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 01 квітня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: