ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/2107/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді – Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 15.12.2025 року №163950033478;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу періоди з серпня 1990 року по 1997 рік, з квітня 1998 року по квітень 2001 року, з квітня 2003 року по 2005 року та з квітня 2011 року по квітень 2015 року згідно з довідкою Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України»;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області врахувати заробітну плату згідно з довідками від 20.10.2025 року №15/10-2005-25 та від 21.10.2025 року №7/54/06-25 для визначення розміру його пенсії за віком.
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 08.12.2025 року.
В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на протиправну, як на його думку, поведінку відповідача, який не зарахував до страхового стажу позивача періоди перебування в місцях позбавлення волі. Зазначав, що посилання відповідача на відсутність надходження до відповідного архіву будь-яких документів, які можуть слугувати підтвердженням наявного стажу позивача, необхідного для призначення йому пенсії, не можуть бути об`єктивною причиною для відмови цій особі у призначенні пенсії за віком. Вказував, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач не може бути позбавленим соціальної захищеності та права на врахування відповідачем для проведення розрахунку розміру пенсії довідок про заробітну плату від 20.10.2025 №15/10-205-25 та від 21.10.2025 №7/54/06-25.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволено. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору. Позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, у визначений судом строк такого відзиву до суду не подав.
Згідно з частиною 2 статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.
08.12.2025 позивач звернувся до відповідного органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Розгляд заяви за принципом екстериторіальності здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, рішенням якого від 15.12.2025 №163950033478 було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу.
Цим же рішенням визначено страховий стаж - 16 років 09 місяців 29 днів.
До загального страхового стажу не зараховано періоди відбування покарання позивача у вигляді позбавлення волі протягом серпня 1990року— 1997 рік, квітня 1998 року—квітня 2001 року, квітня 2003 року — 2005 року та з квітня 2011 року — квітня 2015 року згідно з довідкою Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» від 29.05.2025 року № 3405/3 ГД 2025, оскільки наявна інформація що документи державної установи Полтавська виправна колонія (№ 64), державної установи Олексіївська виправна колонія (№ 25) та державної установи Кременчуцька виправна колонія (№ 69) на зберігання до архіву не надходили, тому надати необхідні довідки не вбачається можливим. Також довідки про заробітну плату від 20.10.2025 року №15/10-2005-25 та від 21.10.2025 року №7/54/06-25 відповідачем не взято до увалі, оскільки відрахування до Пенсійного фонду України не утримувалися і не сплачувалися.
Позивач, вважаючи рішення відповідача таким, що порушує його конституційне право на отримання пенсії за віком, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV).
Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 21 Закону №1058-IV, персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з пунктом "а" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Статтею 50 Виправно-трудового кодексу України, прийнятого Верховною Радою УРСР 23.12.1970, який діяв на час відбування кримінального покарання позивачем та втратив чинність з 01.01.2004, було передбачено, що час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених у законі.
Відповідно до ст. 51 вищезгаданого Виправно-трудового кодексу України, особи, які втратили працездатність під час відбування покарання, після звільнення їх від покарання мають право на пенсію і на компенсування шкоди у випадках і в порядку, встановлених законодавством України.
Доказів того, що під час відбування покарання сталася втрата працездатності, позивач ні до пенсійного органу, ні до суду не надав.
Відповідно до частин 1, 3 статті 122 Кримінально-виконавчого кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004, засуджені мають право на загальних підставах на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених законом. Час роботи засуджених у період відбування ними покарання у виді позбавлення волі зараховується у стаж роботи для призначення трудової пенсії після звільнення за умови сплати ними страхових внесків до Пенсійного фонду України в порядку і розмірах, передбачених законодавством.
Тож лише починаючи з 01.01.2004 законодавцем передбачено можливість зарахування до страхового стажу особи, який враховується при призначенні їй пенсії, періоду відбування покарання у відповідному закладі обмеження чи позбавлення волі за наявності сукупності двох умов: 1) підтвердження трудового стажу особи відповідною довідкою; 2) сплата особою страхових внесків протягом такого періоду.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі № 211/3009/17 та від 11 грудня 2018 року у справі № 326/1422/16-а (2-а/326/40/2016).
За період роботи позивача під час відбування покарання, страхові внески не сплачувались, що підтверджується довідками Державної установи «Полтавська виправна колонія №64 від 20.10.2025 №15/10-205-25 та Державної установи «Кременчуцька виправна колонія (№69)» від 21.10.2025 №7/54/06-25.
Окрім того, в довідці Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» від 29.08.2025 № 3405/3 ГД 2025 зазначено, що станом на дату відповіді документи державної установи Полтавська виправна колонія (№ 64), державної установи Олексіївська виправна колонія (№ 25) та державної установи Кременчуцька виправна колонія (№ 69) на зберігання до архіву не надходили.
Наведене свідчить про відсутність підстав для зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача.
Саме через відсутність відрахування страхових внесків за період відбування позивачем покарання у виправній колонії орган пенсійного фонду відмовив позивачу у зарахуванні цього періоду до страхового стажу позивача.
З огляду на те, що докази сплати страхових внесків відсутні, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного у цій справі рішення органу пенсійного фонду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Водночас, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Натомість у цьому випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами доводи на обґрунтування підстав неправомірності оскаржуваних рішень.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За встановлених обставин справи, наведених положень чинного законодавства, позовні вимоги у цій справі є такими, що задоволенню не підлягають.
За відсутності підстав для задоволення позову відсутні й підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м.Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 13967927) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н.Ю. Алєксєєва