ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/10711/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Волдінера Ф.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мелміт» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішень та карток відмови, 

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Мелміт» (далі – ТОВ «Мелміт», позивач) до Волинської митниці, в якому просить суд:
1) рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000147/2 від 02.04.2025;
2) картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/000922;
3) рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000194/2 від 16.06.2025;
4) картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/001506.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.04.2025 та 16.06.2025 Волинською митницею були прийняті рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000147/2, №UA205140/2025/000194/2 та визначено вартість товарів за резервним методом та видані картки відмови №UA205140/2025/000922 та №UA205140/2025/001506 в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Позивач не погоджується із вказаними рішеннями та картками відмови, оскільки надані декларантом документи є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару; в рішенні про коригування митної вартості товарів митним органом не було наведено належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Ухвалою суду від 06.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що під час перевірки документів, поданих декларантом в митних цілях, встановлено розбіжності та неточності, відтак у митного органу виникли сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товару. Оскільки позивачем не було надано достатніх документів на запит митного органу, які б підтверджували або визначили кількісно і достовірно складові митної вартості, митна вартість не могла бути визначена за основним методом визначення митної вартості. У зв`язку з цим декларанта повідомлено про намір прийняття рішення про коригування митної вартості товару та після проведення консультацій із декларантом, зважаючи на неможливість застосування наступних методів визначення митної вартості з причини відсутності у митного органу та декларанта відповідної інформації, митну вартість згідно зі статтею 64 Митного кодексу України визначено за резервним методом. 
З наведених підстав відповідач вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості є законним та обґрунтованим.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
01.07.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мелміт» (Покупець) та компанією SUPERGEL 28, (Продавець) було укладено Контракт № 06/2023/FR, згідно з п. 1.1. якого Продавець зобов`язується продати, а Покупець прийняти та оплатити охолоджене та заморожене свиняче та яловиче м`ясо, сало, субпродукти, кістки та інші частини свині та яловичини згідно інвойсу, який є невід`ємною частиною контракту та підписується на кожну партію товару. 
П. 2.2., 2.3. Контракту встановлено, що валютою є євро, а ціни згідно з інвойсом. 
П. 3.4. Контракту встановлено, що вартість упаковки, маркування, завантаження на ТЗ входить у вартість товару. 
У свою чергу п. 4.1. Контракту передбачено, що оплата здійснюється шляхом перерахунку суми на розрахунковий рахунок Продавця на основі 100% попередньої оплати на підставі проформи-інвойсу за день до завантаження товару або по факту поставки товару. 
П. 5.1., 5.2. Контракту встановлено, що поставка товару може здійснюватися автотранспортом із рефрижератором на територію України на умовах згідно правил Інкотермс 2010, а саме FCA, EXW, CPT або DDU, які зазначаються у інвойсі. Дату оплати і дату завантаження сторони узгоджують в письмовому вигляді через електронну пошту. 
Так, покупцем (Позивачем) упродавця було замовлено та придбано наступні партії товару. 
Товар №1.
На підставі проформи №2697 від 26.03.2025 року сторони узгодили поставку жилки яловичої замороженої у кількості 20 217,30 кг за ціною 0,85 євро/1 кг на загальну суму 17 184,71 євро. Така проформа була оплачена у повному обсязі згідно свіфт повідомлення від 26.03.2023.
31.03.2025 товариство подало через декларанта на митний пост «Луцьк» Волинської митниці для митного оформлення вищезазначену партію товару із описом «Жилка яловича, морожена, без будь-якої теплової кулінарної обробки, без вмісту харчових добавок, спецій, солі, приправ та інших домішок, не консервована, вага нетто – 19924,3 кг, в картонних коробках, дата виробництва-11/2024, термін придатності – 2 роки при t -18C градусів, Виробник-SUPERGEL 28 FR, торговельна марка-SUPERGEL». 
Поставка товару відбувалась на умовах EXW FR Nogent Sur Eure. 
Для митного оформлення товару митному органу було подано ряд документів, перелічених в гр. 44 МД №25UA205140020181U6, а саме:
- Сертифікат якості від 27.03.2025; 
- Проформу № 2697 від 26.03.2025; 
- Інвойс №25000674 від 27.03.2025; 
- Міжнародну товарно-транспортну накладну CMR № 0000506 від 27.03.2025; 
- Ветеринарний сертифікат №FR-028-25-0300169 від 27.03.2025;
- Сертифікат походження Eur1 № PL/MF/AU 0245934 від 28.03.2025; 
- Свіфт повідомлення про оплату товару № 2503260924002 від 26.03.2025; 
- Рахунок № 80/1 від 02.04.2025 на оплату транспортних послуг; 
- Довідку про транспортні витрати від 31.03.2025; 
- Прайс - лист виробника товару 24.03.2025; 
- Контракт № 06/2023/FR від 01.07.2023; 
- Заявку на перевезення № 20 від 27.03.2025; 
- Акт надання транспортних послуг № 80/1 від 02.04.2025; 
- Експортну декларацію № 25PL3010100010JSB7 від 30.03.2025.
Позивачем була визначена митна вартість вищезазначеного товару в загальному розмірі 865 472,70 грн за ціною контракту з урахуванням витрат на перевезення товару до кордону України (110 000,00 грн).
Відповідач в процесі опрацювання наданих для митного оформлення товару документів, надіслав декларанту повідомлення, у якому зазначив, що подані декларантом документи містять розбіжності, а саме: 
1. Зовнішньоекономічний договір (контракт) від 01.07.2023 № 06/2023/FR, зазначений в гр. 44 ЕМД, не скріплений підписом та печаткою (за наявності) Покупця; 
2. Відповідно до довідки про транспортні витрати від 31.03.2025 № б/н зазначений маршрут транспортування товару NOGENT SUR EURE (Франція) – м/п Дякове (кордон України) – м. Луцьк (Волинська область). Водночас, у пункті 3 даного документа зазначені витрати по маршруту NOGENT SUR EURE (Франція) – м/п Ягодин. Також зазначаємо, що згідно п. 4 довідки про транспортні витрати протяжність маршруту м/ п Ягодин – м. Луцьк становить 435 км, проте відстань по маршруту на мапі між зазначеними місцями становить орієнтовно 134 км. Вказане свідчить про заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно транспортних витрат, які є складовою митної вартості товару; 
3. Згідно п. 4.2 договору (контракту) про перевезення від 01.01.2024 № 03/2024 замовник оплачує послуги Перевізника на умовах попередньої оплати, однак банківських платіжних документів, що підтверджує факт оплати транспортних послуг не подано до митного оформлення. Також, згідно п. 4.1 вищезазначеного договору сума, що підлягає оплаті Перевізнику узгоджується сторонами шляхом підписання Заявки, однак заявки не подано до митного оформлення. 
Позивачу було запропоновано надати в 10-денний термін наступні документи: 
1) виписку з бухгалтерської документації;
2) транспортні (перевізні) документи; 
3) Заявку на перевезення; 
4) банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг; 
5) зовнішньоекономічний договір (контракт), скріплений печатками та підписами Контрагентів; 
6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. 
Позивачем на вимогу відповідача надано: Лист від 31.03.2025 № 7155; Довідку від 31.03.2025 № Б/Н; Заявку від 27.03.2025 №20; Рахунок на оплату від 02.04.2025 №80/1; Акт наданих послуг від 02.04.2025 № 80/1; Зовнішньоекономічний договір (контракт) від 01.07.2023 № 06/2023/FR, скріплений підписами та печатками Сторін. 
До таких документів митний орган висловив наступні зауваження:
- Акт наданих послуг від 02.04.2025 №80/1 не містить затвердження (підпису та печатки) даного документа. Відсутність підпису, а також печатки (за наявності) свідчить про неостаточність наданої інформації в документі. Заявлені транспортні витрати, які є складовою митної вартості товару, не підтверджені документально у зв`язку з наступним. 
Довідки про транспортні витрати від 31.03.2025 № Б/Н до митного оформлення надано кількості 2 (дві) штуки. У вищезазначених документах маршрути суперечать один одному, а саме в Довідці, надісланій до ЕМД 01.04.2025 маршрут товару вказаний м. Nogent sur Eure (Франція) – м/п Ягодин (кордон України) – м. Луцьк (Волинська обл.), а в довідці, поданій 31.03.2025 маршрут зазначений м. Nogent sur Eure (Франція) – м/п Дякове (кордон України) – м. Луцьк (Волинська обл.). 
З огляду на умови поставки EXW FR NOGENT SUR EURE витрати на транспортування не включені у вартість товару. Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» (далі – Наказ № 599) для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Розбіжність, зазначені у вимозі митниці в маршруті постачання товару декларантом не пояснено/ не усунуто. Маршрут транспортування (до кордону України (митний перехід) також відсутній в рахунку на оплату від 02.04.2025 № 80/1. 
У вимозі Митниці зазначена розбіжність щодо протяжності маршруту м/п Ягодин – м. Луцьк в 435 км. Згідно інформації, наявної в мережі Інтернет сайтів «google.com/maps», «della.com.ua», «mista.uа» маршрут «кордон України м/п Ягодин м. Луцьк» становить орієнтовно 134 км. Відповідно довідки про транспортні витрати за маршрутом м. Nogent sur Eure (Франція) – м/п Ягодин (кордон України) вартість транспортування становить 110000 грн (відстань вказана 1950 км, що в перерахунку становить 56,4 грн/км (110000/1950) та за маршрутом м/п Ягодин (Україна) – м. Луцьк (Україна) у розмірі 9000 гривень (відстань вказана 435 км.) Однак, враховуючи Документ сформований в системі «Електронний суд» 19.09.2025 4 вищевикладене щодо протяжності маршруту прийняти до уваги вказану протяжність в розмірі 435 км неможливо, у зв`язку з відсутністю документального підтвердження (пояснення) вказаного кілометражу. Для числового розрахунку транспортних витрат беремо відстань в 134 км. Отже, в перерахунку вартість транспортування по Україні становить 67,2 грн/км (9000/134). З огляду на зазначене вартість перевезення товару за межами митної території України менша в порівнянні з вартістю перевезення товару на території України, що ставить під сумнів достовірність розподілу транспортних витрат, враховуючи вищу вартість пально-мастильних, інших експлуатаційних матеріалів та наявність платних доріг у країнах, через які здійснювалось перевезення товару.
- Прийняти до уваги рахунок на оплату неможливо, адже даний документ не стосується оцінюваного товару у зв`язку з наступним. Відповідно адреси і дати завантаження, вказаної в Заявці від 27.03.2025 № 20, датою завантаження товару є 27.03.2025. Дана інформація наявна також і в гр. 4 автотранспортної накладної від 27.03.2025 № 0000506 – 27.03.2025. Проте, в рахунку на оплату від 02.04.2025 № 80/1 датою завантаження вказано 02.04.2025. Надані довідки на транспортування датуються 31.03.2025, що передують виставленому рахунку на оплату від 02.04.2025. Тобто, розподіл транспортних витрат здійснено без будь-якого документального підтвердження понесених витрат до кордону та після кордону України. В заявці від 27.03.2025 №20 вага брутто товару становить 20500 кг, що суперечить вазі брутто, зазначеній в рахунку-фактурі від 27.03.2025 № 25000674 – 20304,5 кг. Вартість транспортування, згідно рахунка на оплату від 02.04.2025 № 80/1 становить 119000 грн, однак в гр. 20 ДМВ зазначена сума 110000 грн.
- Банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортних послуг не надано (відповідно п. 4.2 договору (контракту) про перевезення від 01.01.2024 № 03/2024);
- Згідно п. 3.1.2 договору (контракту) про перевезення від 01.01.2024 № 03/2024 обов`язком Перевізника є оперативне завантаження/розвантаження ТЗ, однак навантажувально-розвантажувальні роботи відсутні в товаросупровідних документах, а також в гр. 21 ДМВ, що свідчить про не включення даних витрат до митної вартості товару. Дане свідчить про заниження транспортних витрат до кордону України, які є невід`ємною складовою митної вартості.
- Прайс-лист від 24.03.2025 № Б/Н не може бути прийнятий до уваги, адже, відповідно до VII статті ГАТТ документ повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу. Згідно п. 1.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.07.2023 № 06/2023/FR асортиментом продажу є товари: охолоджене та заморожене свиняче та яловиче м`ясо, сало, субпродукти, кістки та інші частини свині, та яловичини, однак в прайс-листі відсутні перелічені позиції. Також ставимо під сумнів достовірність прайс-листа, адже продавець товару SUPERGEL 28 має фірмовий бланк документа (рахунок-фактура від 27.03.2025 № 25000674 видана на фірмовому бланку), а наданий прайс-лист не містить логотипу компанії, e-mail, а також наявний інший шрифт тексу, який відмінний в порівнянні з наданим інвойсом. 
Також листом від 02.04.2025 № 7155/1 відповідача повідомлено про відсутність інших додаткових документів. 
В подальшому позивачу було відмовлено у митному оформленні товару шляхом прийняття картки відмови № UA205140/2025/000922 з підстав того, що митна вартість товару не може бути визнана за вартістю, визначеною декларантом у зв`язку з відсутністю у поданих документах належних відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена (підлягає) сплаті за ці товари та неподанням декларантом додаткових документів, витребуваних митним органом, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 3 ст. 53 МК України та прийнято Рішення про коригування митної вартості товару № UA205140/2025/000147/2 від 02.04.2025. 
У картці відмови роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечить можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а саме провести декларування товару відповідно до ст. 257 МК України, здійснивши коригування заявленої митної вартості товару відповідно до вищезазначеного Рішення про коригування митної вартості товарів. 
Згідно гр. 30 вищезазначеного Рішення про коригування митної вартості товару (надалі – Рішення) Відповідачем було скориговано митну вартість товару – 1,1557 євро / 1 кг. 
У гр. 33 Рішення Відповідач, окрім вищезазначеної інформації вказав, що митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України, згідно раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, а саме: товар 1 – на рівні - 1.25 дол. США/кг (1,1557 євро/кг на дату заявленого декларантом курсу валют) за МД № UA205140/2025/008286 від 11.02.2025, № UA205140/2025/000217 від 03.01.2025. 
Митне оформлення товару для випуску у вільний обіг із застосуванням гарантійних зобов`язань відбувалось на підставі МД № 25UA205140020956U6 від 02.04.2025. 
Також, 16.06.2025 товариство подало через декларанта на митний пост «Луцьк» Волинської митниці для митного оформлення вищезазначену партію товару із описом «Жилка яловича, морожена, без будь-якої теплової кулінарної обробки, без вмісту харчових добавок, спецій, солі, приправ та інших домішок, не консервована, вага нетто – 20 000 кг, 2 000 картонів, дата виробництва - 02/2025, термін придатності – 2 роки при t -18C градусів, Виробник-SUPERGEL 28 FR, торговельна марка-SUPERGEL». 
Поставка товару відбувалась на умовах EXW FR Nogent Sur Eure. 
Для митного оформлення товару митному органу було подано ряд документів, перелічених в гр. 44 МД № 25UA205140037535U6, а саме: 
- Сертифікат якості від 10.06.2025; 
- Проформу № 250001086 від 16.04.2025; 
- Інвойс № 250001327 від 10.06.2025; 
- Міжнародну товарно – транспортну накладну CMR № 260163 від 10.06.2025; 
- Ветеринарний сертифікат № FR-028-25-0300349 від 10.06.2025;
- Сертифікат походження Eur1 № PL/MF/AU 0245971 від 11.06.2025; 
- Свіфт повідомлення про оплату товару № Р2506060924002 від 06.06.2025; 
- Довідку про транспортні витрати від 13.06.2025; 
- Прайс - лист виробника товару 14.04.2025; 
- Контракт № 06/2023/FR від 01.07.2023; 
- Контракт на перевезення № 03/2024 від 01.01.2024; 
- Експортну декларацію № 25PL301010001ONLB5 від 13.06.2025.
Позивачем була визначена митна вартість вищезазначеного товару в загальному розмірі 940 851,24 грн. за ціною контракту з урахуванням витрат на перевезення товару до кордону України (111 000,00 грн) в порядку, передбаченому ст. 58 Митного кодексу України. Відповідач в процесі опрацювання наданих для митного оформлення товару документів, надіслав декларанту повідомлення, у якому зазначив, що подані декларантом документи містять розбіжності, а саме:
- зовнішньоекономічний договір (контракт) від 01.07.2023 № 06/2023/FR, зазначений в гр. 44 ЕМД, не скріплений підписом та печаткою (за наявності) Покупця;
- наданий документ під кодом «3007» довідка про транспортні витрати від 13.06.2025 не може бути використано як документ, що підтверджує складові митної вартості товару (транспортні витрати), зокрема: 
а) Відповідно довідки про транспортні витрати від 13.06.2025 №б/н зазначений маршрут транспортування товару NOGENT SUR EURE (Франція) – м/п Дякове (кордон України) – м. Луцьк (Волинська область). Водночас, у пункті 3 даного документа зазначені витрати по маршруту NOGENT SUR EURE (Франція) – м/п Ягодин. В графі 20 ДМВ відсутні відомості щодо пункту пропуску на кордоні України. 
б) Згідно п. 4 довідки витрати на транспортування по маршруту NOGENT SUR EURE (Франція) - м/п Ягодин становлять 111000 грн. Відстань даного маршруту вказана 1950 км; транспортні витрати в перерахунку становлять 56,93 грн/км (111000/1950). Згідно вищезазначеного документа вартість транспортування по маршруту п/п Ягодин – Луцьк становить 8000 грн, а відстань даного маршруту 140 км, що становить 57,15 грн/км (8000 /140). З огляду на зазначене вартість перевезення товару за межами митної території України менша, в порівнянні з вартістю перевезення товару на території України, що ставить під сумнів достовірність розподілу транспортних витрат, враховуючи вищу вартість пально-мастильних, інших експлуатаційних матеріалів та наявність платних доріг у країнах, через які здійснювалось перевезення товару. 
в) Довідку про транспортні витрати подано до митного оформлення у форматі «.doc». Подання файлу у зазначеному форматі містить можливість онлайн-редагування змісту документа, а тому такий файл не визнається автентичним або належним чином завіреним документом. 
Підсумовуючи вищезазначене, вказане свідчить про заниження транспортних витрат до кордону України шляхом завищення витрат на транспортування на території України, а також про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості;
- згідно п. 4.2 договору (контракту) про перевезення від 01.01.2024 № 03/2024 замовник оплачує послуги Перевізника на умовах попередньої оплати на підставі рахунку протягом 10-ти банківських днів або оплати на підставі Акту виконаних робіт, проте ні банківських платіжних документів, що підтверджує факт оплати транспортних послуг, ні рахунка на оплату, ні акту виконаних робіт не подано до митного оформлення.
- також, згідно п. 4.1 вищезазначеного договору сума, що підлягає оплаті Перевізнику узгоджується сторонами шляхом підписання Заявки, однак заявки не подано до митного оформлення, а отже заявлені транспортні витрати не підтверджені документально;
- договір (контракт) про перевезення від 01.01.2024 № 03/2024 свідчить про надання неактуальної (застарілої) інформації, адже для перевірки заявлених транспортних послуг не надано платіжних документів. Пункт 9 договору (контракту) про перевезення від 01.01.2024 № 03/2024 містить реквізити старого розрахункового рахунка Перевізника ФОП ОСОБА_1 , адже банки в термін з 5 серпня до 31 жовтня 2019р почали відкривати нові рахунки лише у форматі IBAN, після чого використання IBAN стало обов`язковим для всіх банківських операцій;
- наданий для підтвердження оплати товару банківських платіжний документ від 06.06.2025 № P2506060924002 в призначенні платежу містить інформацію щодо проформи-інвойсу від 16.04.2025 №25001086. Згідно наданого рахунка-проформи від 16.04.2025 №25001086 термін оплати за товар становить до 31.05.2025, проте платіжний документ датується 06.06.2025. Зазначаємо, що в зовнішньоекономічному договорі (контракті) від 01.07.2023 №06/2023/FR не зазначено про юридичні/фінансові наслідки щодо протермінування оплати за товар, що свідчить про невиконання договірних зобов`язань, які в свою чергу можуть бути підставою для нарахування пені/штрафу тощо. 
Позивачу було запропоновано надати в 10-денний термін наступні документи: 
1) виписку з бухгалтерської документації; 
2) банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг; 
3) транспортні (перевізні) документи, які містять маршрут товару, в тому числі договір про перевезення з актуальними банківськими реквізитами, заявка на транспортування, платіжні документи, рахунок на оплату, документ, що підтверджує вартість перевезення товару, акт наданих послуг тощо; 
4) страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 
5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 
Позивачем на вимогу Відповідача надано довідку від 13.06.2025 № б/н в кількості 2 (дві) штуки, до якої Відповідач зауважив, що декларантом о 15:17 надіслано документ під кодом «4104» № документа 06/2023/FR, дата 01.07.2023, проте до митного оформлення прикріплено довідку про транспортні витрати. О 15:20 декларантом надано документ під кодом «3007» №б/н, дата 13.06.2025 з прикріпленою довідкою про транспортні витрати. Загалом до митного оформлення надіслано 3 (три) довідки про транспортні витрати, які містять ідентичну дату 13.06.2025 та не містять номеру. Однак, в даних довідках суперечать маршрути транспортування товару. 
Листом від 16.06.2025 №7847 повідомлено про відсутність інших додаткових документів. 
В подальшому Позивачу було відмовлено у митному оформленні товару шляхом прийняття картки відмови UA205140/2025/001506 з підстав того, що митна вартість товару не може бути визнана за вартістю, визначеною декларантом у зв`язку з відсутністю у поданих документах належних відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена (підлягає) сплаті за ці товари та неподанням декларантом додаткових документів, витребуваних митним органом, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 3 ст. 53 МК України. Прийнято Рішення про коригування митної вартості товару № UA205140/2025/000194/2 від 16.06.2025 року. 
У цій ж картці відмови роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечить можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а саме провести декларування товару відповідно до ст. 257 МК України, здійснивши коригування заявленої митної вартості товару відповідно до вищезазначеного Рішення № UA205140/2025/000194/2 від 16.06.2025 року, згідно гр. 30 якого Відповідачем було скориговано митну вартість товару – 1,0863 євро / 1 кг. 
У гр. 33 Рішення Відповідач, окрім вищезазначеної інформації вказав, що митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України, згідно раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, а саме:- товар 1 –на рівні - 1,25 дол. США/кг (1,0863 євро/кг на дату заявленого декларантом курсу валют) за МД № UA205140/2025/008286 від 11.02.2025, № UA205140/2025/000217 від 03.01.2025. 
Митницею за основу для коригування митної вартості товару взято вартість товарів «Жилка яловича, морожена, без будь-якої теплової кулінарної обробки…», країна походження Франція, торговельної марки SUPERGEL, виробника SUPERGEL 28, імпорт товарів яких здійснено згідно зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів від 01.07.2023 № 06/2023/FR, на умовах поставки EXW FR NOGENT SUR EURE з врахуванням обсягу партії товарів. У зв`язку із цим та з метою запобігання нарахування штрафних санкцій за можливий простій автомобіля, який перевозив товар, Позивач у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 52 МК України був змушений здійснити подальше митне оформлення товару зі сплатою митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товару та надання гарантій відповідно до ч. 7 ст. 55 та розділу Х МК України. Гарантія надавалась в порядку визначеному главою 45 МК України, шляхом резервування Відповідачем коштів ТзОВ «Мелміт» в сумі 30 044,30 грн, які містяться на єдиному рахунку митниці (грошова застава). Митне оформлення товару для випуску у вільний обіг із застосуванням гарантійних зобов`язань відбувалось на підставі МД № 25UA205140037866U0 від 16.06.2025 року. 
Позивач, не погоджуючись із рішеннями про коригування митної вартості товару та картками відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.
Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.
Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.
У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).
Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.
Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.
Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).
У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.
Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із МД документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. 
Так, декларант позивача подав наступні документи: 
1) по товару №1: Сертифікат якості від 27.03.2025; Проформу № 2697 від 26.03.2025; Інвойс №25000674 від 27.03.2025; Міжнародну товарно-транспортну накладну CMR № 0000506 від 27.03.2025; Ветеринарний сертифікат №FR-028-25-0300169 від 27.03.2025; Сертифікат походження Eur1 № PL/MF/AU 0245934 від 28.03.2025; Свіфт повідомлення про оплату товару № 2503260924002 від 26.03.2025; Рахунок № 80/1 від 02.04.2025 на оплату транспортних послуг; Довідку про транспортні витрати від 31.03.2025; Прайс - лист виробника товару 24.03.2025; Контракт № 06/2023/FR від 01.07.2023; Заявку на перевезення № 20 від 27.03.2025; Акт надання транспортних послуг № 80/1 від 02.04.2025; Експортну декларацію № 25PL3010100010JSB7 від 30.03.2025.
2) по товару №2: Сертифікат якості від 10.06.2025; Проформу № 250001086 від 16.04.2025; Інвойс № 250001327 від 10.06.2025; Міжнародну товарно – транспортну накладну CMR № 260163 від 10.06.2025; Ветеринарний сертифікат № FR-028-25-0300349 від 10.06.2025; Сертифікат походження Eur1 № PL/MF/AU 0245971 від 11.06.2025; Свіфт повідомлення про оплату товару № Р2506060924002 від 06.06.2025; Довідку про транспортні витрати від 13.06.2025; Прайс - лист виробника товару 14.04.2025; Контракт № 06/2023/FR від 01.07.2023; Контракт на перевезення № 03/2024 від 01.01.2024; Експортну декларацію № 25PL301010001ONLB5 від 13.06.2025.
На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.
01.07.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мелміт» (Покупець) та компанією SUPERGEL 28, (Продавець) було укладено Контракт № 06/2023/FR, згідно з п. 1.1. якого Продавець зобов`язується продати, а Покупець прийняти та оплатити охолоджене та заморожене свиняче та яловиче м`ясо, сало, субпродукти, кістки та інші частини свині та яловичини згідно інвойсу, який є невід`ємною частиною контракту та підписується на кожну партію товару. 
П. 2.2., 2.3. Контракту встановлено, що валютою є євро, а ціни згідно з інвойсом. 
П. 3.4. Контракту встановлено, що вартість упаковки, маркування, завантаження на ТЗ входить у вартість товару. 
У свою чергу п. 4.1. Контракту передбачено, що оплата здійснюється шляхом перерахунку суми на розрахунковий рахунок Продавця на основі 100% попередньої оплати на підставі проформи-інвойсу за день до завантаження товару або по факту поставки товару. 
П. 5.1., 5.2. Контракту встановлено, що поставка товару може здійснюватися автотранспортом із рефрижератором на територію України на умовах згідно правил Інкотермс 2010, а саме FCA, EXW, CPT або DDU, які зазначаються у інвойсі. Дату оплати і дату завантаження сторони узгоджують в письмовому вигляді через електронну пошту. 
На підставі проформи № 2697 від 26.03.2025 року сторони узгодили поставку жилки яловичої замороженої у кількості 20 217,30 кг за ціною 0,85 євро / 1 кг на загальну суму 17 184,71 євро. Така проформа була оплачена у повному обсязі згідно свіфт повідомлення від 26.03.2023.
Щодо аргументів відповідача у спірному рішенні про те, що зовнішньоекономічний договір (контракт) від 01.07.2023 № 06/2023/FR, зазначений в гр. 44 ЕМД, не скріплений підписом та печаткою (за наявності) Покупця.
Так, у даному випадку у гр. 44 митної декларації № 25UA205140037535U6 Контракт від 01.07.2023 № 06/2023/FR був вказаний під кодом 4104 із поміткою «m». 
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ «Порядку заповнення митних декларацій за формою єдиного адміністративного документа», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від «30» травня 2012 року №651, при внесенні до графи 44 МД «Додаткова інформація/ Оформлені документи / сертифікати та авторизації» відомостей про документ, який надавався митному органу в попередніх випадках митного оформлення товарів із застосуванням МД, перед кодом такого документа проставляється символ «m». 
Тобто, Контракт у даному випадку не додавався до митної декларації, а надавалась вказівка, що такий документ надавався при попередніх митних оформленнях. При чому, при попередньому митному оформлені такий Контракт надавався на вимогу Відповідача із підписом та печаткою покупця, що вбачається із змісту гр. 33 Рішення про коригування митної вартості № UA205140/2025/000147/2 від 02.04.2025 року (партія № 1). Тому, таке зауваження Відповідача є безпідставним та необґрунтованим. 
Також суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що відповідно довідки про транспортні витрати від 31.03.2025 № б/н зазначений маршрут транспортування товару NOGENT SUR EURE (Франція) м/п Дякове (кордон України) – м. Луцьк (Волинська область). Водночас, у пункті 3 даного документа зазначені витрати по маршруту NOGENT SUR EURE (Франція) – м/п Ягодин. Також зазначено, що згідно п. 4 довідки про транспортні витрати протяжність маршруту м/п Ягодин – м. Луцьк становить 435 км, проте відстань по маршруту на мапі між зазначеними місцями становить орієнтовно 134 км. Вказане свідчить про заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно транспортних витрат, які є складовою митної вартості товару, оскільки перевізником виправлено описку в довідці, вказавши вірне місце ввезення товару на територію України – м/п Ягодин.
При цьому, також не заслуговують на увагу доводи відповідача про нерівномірний розподіл витрат на перевезення до та після кордону України. 
Зокрема, сторонами було досягнуто згоди, що вартість транспортування товару за всім маршрутом перевезення становитиме 119 000,00 грн. При цьому, перевізник самостійно визначив вартість своїх затрат до моменту ввезення на територію України– 110 000,00 грн.
Позивач наголошував, що автомобіль з товаром виїжджає з місця завантаження, проходить оформлення в режимі експорту на території Євросоюзу та заїжджає на митну територію України протягом декількох годин. У той же час, на території України, з урахуванням усіх митних формальностей автомобіль на розвантаження попадає через 2-3 дні з моменту перетину кордону України. Звичайно, що ці обставини враховуються перевізником при формуванні вартості перевезення, а саме враховується відсутність можливості використання транспортного засобу протягом мінімум 2 днів через здійснення митних формальностей на території України. Крім того, при формуванні вартості витрат на транспортування по території України перевізником також враховується й суттєва різниця у стані доріг між Україною та Євросоюзом. 
Крім того, відповідач жодним чином не спростував, що середня вартість перевезення вантажу ідентичним транспортним засобом та в приблизно такому ж обсязі по території Євросоюзу є вищою, аніж заявлена позивачем. 
Вимоги митного органу про надання декларантом каталогів, специфікацій, прайс-листів виробника товару, оскільки їх ненадання не може позбавляти його можливості декларувати товар на підставі інших документів, про які домовилися сторони зовнішньоекономічного контракту і які за правилами частини другої статті 53 МК України підтверджують митну вартість товару. 
З урахуванням наведеного висновок у спірному рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17.
Між тим у спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митної декларації, на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим. На думку суду, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Також не наведено достатніх підстав правомірності проведеного відповідачем розрахунку митної вартості без врахування технічного стану транспортного засобу внаслідок пошкоджень автомобіля, що безумовно впливає на митну вартість вказаного товару. 
За усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16) навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
На думку суду, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення у даному випадку не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару, і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Також суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, доки протилежне не буде доведено контролюючим органом.
На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.
Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, а тому оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000147/2 від 02.04.2025 та №UA205140/2025/000194/2 від 16.06.2025 є необґрунтованими та такими, що не відповідають вказаним вище нормам МК України, у зв`язку із чим з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішень належить задовольнити.
Отже, враховуючи, що картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/000922 та №UA205140/2025/001506 винесені з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та прийняттям рішень про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000147/2 від 02.04.2025 та №UA205140/2025/000194/2 від 16.06.2025, яке судом визнано протиправними та скасовано, тому вказані картки відмови також підлягає визнанню протиправними та скасуванню.
Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. 
Згідно із частиною першою та третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 7267,20 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією від 18.09.2025 №832.
Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28.04.2021, від 08.02.2022 у справах №640/3098/20 та №160/6762/21 відповідно, від 18.08.2022 у справі №540/2307/21.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.
У постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15 міститься правова позиція щодо застосування частини третьої статті 134 КАС України, відповідно до якої чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 (справа №815/1479/18), від 15.07.2020 (справа №640/10548/19), від 21.01.2021 (справа №280/2635/20), від 03.08.2022 (справа №280/4264/21).
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022 у справі №520/6658/21).
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивач надав договір про надання правничої допомоги від 17.11.2021, укладений із адвокатським об`єднанням «АФК», додаток №8 від 17.11.2021 до вказаного договору, рахунок №63 від 18.09.2025, платіжну інструкцію від 18.09.2025 №831, акт прийому передачі наданих послуг від 18.09.2025.
Згідно із пунктом 1.2 договору про надання правничої допомоги від 17.11.2021 правнича допомога за даним договором надається у справах за участю клієнта щодо оскарження рішень дій та бездіяльності Державної митної служби України та її територіальних підрозділів.
Додатком №8 від 17.06.2025 до договору про надання правничої допомоги від 17.11.2021 визначено вартість послуг адвокатського об`єднання у справі про оскарження рішень Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000147/2 від 02.04.2025 та №UA205140/2025/000194/2 від 16.06.2025 та карток відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 18.09.2025 на виконання договору про надання правничої допомоги від 17.11.2024, додатку №8 від 17.06.2025 до вказаного договору, адвокатським об`єднанням було надано наступну правничу допомогу: підготовчі дії, підготовка та подання до Волинського окружного адміністративного суду позовної заяви та подальший супровід справи в суді першої інстанції, що включає в себе: повний аналіз документів, наданих клієнтом, формування правової позиції щодо форм та способу захисту інтересів клієнта; проведення переговорів та консультацій з клієнтом на предмет необхідності надання додаткових документів, узгодження позиції щодо обраних форм та способів захисту інтересів клієнта; підготовка та подання адвокатського запиту; підготовка заяви на Волинську митницю в порядку частини восьмої статті 55 МК України; сканування документів, які долучаються до позовної заяви; підготовка позовної заяви та її подача до суду в електронному вигляді. Загальна вартість 10000,00 грн.
На підставі виставленого рахунка №63 від 18.09.2025, позивач сплатив на користь адвокатського об`єднання 10 000,00 грн, про що свідчить платіжна інструкція від 18.09.2025 №831.
При цьому у постанові від 20.06.2023 у справі №280/5922/21 Верховний Суд вказав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву не погодилася із заявленою до стягнення сумою витрат на правничу допомогу. Вказала, що послуги по вивченню і аналізу документів, підготовка матеріалів до оскарження, наданню консультацій та роз`яснень законодавства, узгодження з Клієнтом правової позиції охоплюються загальною діяльністю адвоката та повинні входити до складу послуги «підготовка позову» або «складання процесуальних документів», а отже не можуть бути самостійною складовою витрат на правову допомогу. Крім того, на даний час існує стала судова практика розгляду вказаної категорії справ щодо оскарження рішень про коригування митної вартості товарів, що спрощувало роботу адвоката та не потребувало значних затрат часу для підготовки позовної заяви.
Суд зазначає, що за загальним правилом зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Разом із тим, частина дев`ята статті 139 КАС України визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат та виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18.
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, яка не є складною, суті виконаних послуг, зокрема, відсутності юридичного супроводу адвоката в суді у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, спірні правовідносини регулюється нормами МК України та великої кількості підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, не передбачають, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування, є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.
Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг та їх обсяг, а також заперечення відповідача, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу в даній справі, до 7 000,00 грн, відтак решту витрат на вказану допомогу повинен понести позивач.
Отже, враховуючи вищевикладене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 7267,20 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн.
Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000147/2 від 02.04.2025 та №UA205140/2025/000194/2 від 16.06.2025.
Визнати протиправними та скасувати картки відмови Волинської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/000922 та №UA205140/2025/001506.
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мелміт» судові витрати у розмірі 14 267 (чотирнадцять тисяч двісті шістдесят сім) гривень 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мелміт» (43005, Волинська область, місто Луцьк, проспект Перемоги, 15, ідентифікаційний код юридичної особи 39035748).
Відповідач: Волинська митниця (44350, Волинська область, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, ідентифікаційний код юридичної особи 43958385).

Суддя Ф.А. Волдінер