КРИМІНАЛЬНЕ СУДОЧИНСТВО    Справа№ 163/399/20
Провадження № 1-кп/170/4/26

Шацький районний суд Волинської області
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2026 року сел. Шацьк

Шацький районний суд Волинської області у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
за участю: 
секретаря – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого – ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 07.01.2020 за №12020030150000008 про обвинувачення  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Згорани, Любомльського району, Волинської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, розлученого, водія у ФОП ОСОБА_6 , військовозобов`язаного, раніше судимого: вироком Шацького районного суду Волинської області від 23 січня 2019 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України з призначенням покарання у виді штрафу 850 грн.; вироком Любомльського районного суду Волинської області від 24 травня 2019 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України, ч. 2 ст. 186 КК України, ст. 70 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на два роки, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України.
в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим за вчинення корисливого злочину, судимість за який, згідно ст. 89 КК України, не знята та не погашена у встановленому законом порядку, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, та знову вчинив нові умисні злочини, тобто рецидив злочинів.
Так, ОСОБА_4 , 06 січня 2020 року, близько 24 год., знаходячись на подвір`ї будинку ОСОБА_7 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , діючи повторно, керуючись корисливим мотивом та реалізовуючи умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед спортивного типу марки «MCKENZE», вартістю 3563 грн., внаслідок чого завдав потерпілій ОСОБА_4 майнову шкоду на вказану суму.
Крім того, ОСОБА_4 , 06 січня 2020 року, близько 24 год., знаходячись на подвір`ї будинку ОСОБА_7 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , діючи повторно, керуючись корисливим мотивом та реалізовуючи умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, через незамкнені вхідні двері, проник у зазначений будинок, звідки таємно викрав зимові жіночі чоботи, вартістю 366 грн. 67 коп., зимові жіночі чоботи типу «UGG», вартістю 143 грн. 33 коп., жіночу зимову куртку, срібного кольору, вартістю 493 грн. 33 коп. та грошові кошти у розмірі 7000 грн., внаслідок чого завдав потерпілій ОСОБА_4 майнову шкоду на загальну суму 8003 грн. 33 коп. 
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, хоча на досудовому розслідуванні свою вину у вчиненому визнавав. Обвинувачений пояснив, що не вважав те, що він забрав вказані в обвинувальному акті речі крадіжкою, оскільки це майно було спільно нажите у шлюбі і він хотів ці речі лише обміняти з потерпілою на своє майно. Грошові кошти у розмірі 7000 грн. він не брав. 06 січня 2020 року він зателефонував до ОСОБА_8 та попросив завезти його в с. Куснища до колишньої дружини щоб поговорити. Як він їхав до ОСОБА_9 , то наміру брати якісь речі не мав, тільки хотів поговорити та помиритися з колишньою дружиною. Близько 22 год., точного часу не пам`ятає, ОСОБА_8 привіз його автомобілем батька до колишньої дружини, автомобіль припаркували недалеко від будинку колишньої дружини. ОСОБА_8 залишився в автомобілі, а він пішов до будинку та постукав в двері, однак ніхто не відкрив двері. Тоді він рукою натиснув на дверну ручку і двері відчинилися. Він зайшов в коридор погукав « ОСОБА_9 , ОСОБА_9 », але ніхто не відізвався. Він зателефонував ОСОБА_9 , однак вона не відповіла, його «взяла» злість і образа, тому він забрав дві пари чобіт, куртку і велосипед та завантажив їх в автомобіль. Всі ці речі він забрав за один раз та завіз їх додому в с. Згорани. Грошові кошти він не брав. Під час розслідування справи слідчі сказали йому повернути гроші і тоді потерпіла ніяких претензій до нього не буде мати та не буде кримінального провадження. Тому він повернув ті речі та грошові кошти. Під час досудового розслідування він підписував протоколи не читаючи їх. Після розірвання шлюбу він з ОСОБА_9 ще деякий час проживали і в нього в будинку в с. Згорани і в будинку її матері в с. Куснища. 
Незважаючи на не визнання ОСОБА_4 своєї вини у вчиненому, його вина у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні доказами.
Потерпіла ОСОБА_4 в судове засідання, призначене на 13 год. 31 березня 2026 року, не прибула, подала до суду письмову заяву про розгляд кримінального провадження без її участі. ОСОБА_4 також зазначила, що жодних претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 не має, просила його суворо не карати.
В попередніх судових засіданнях ОСОБА_4 надала покази про те, що о 18 год. 06 січня 2020 року, вона приїхала з роботи додому, після чого велосипедом поїхала до сестри. Мати пішла до церкви, а вдома залишився брат. Повернулася додому вона орієнтовно біля 22 год., поставила велосипед (той, що був викрадений) під гаражем та лягла спати. Брат не закрив вхідні двері, бо мати мала прийти з церкви. ЇЇ з братом кімнати розташовані далі, тому коли ОСОБА_4 зайшов в хату, то вони не почули. Вже вранці, як почала збиратися на роботу, то виявила відсутність двох пар чобіт, куртки, велосипеда та 7000 грн. Вона зразу подумала, що до цього причетний обвинувачений, оскільки він вже притягувався до відповідальності. Вона зателефонувала до ОСОБА_10 , однак він заперечував свою причетність до крадіжки. Тоді мати написала заяву в поліцію. Востаннє обвинувачений був у них в будинку в с. Куснища восени 2019 року. 
Велосипед спортивного типу марки «MCKENZE» був куплений нею ще до її заміжжя з ОСОБА_4 . Вона їздила з родиною до Польщі, купляли якісь товари, і щоб водій транспортного засобу міг більше перевезти товару в Україну, пасажири казали, що це їх товар, а їм за це платили гроші. Вона їздила в Польщу з різними людьми, в тому числі і з обвинуваченим. На зароблені кошти вона купила на стоянці у с. Дорогуську б/у велосипед, орієнтовно за 80 злотих. Коли саме це було вона не пам`ятає, але це було ще до її повноліття, орієнтовно весною 2013 чи 2014 року. Куплений велосипед вона привезла додому у «бусі» ОСОБА_4 . На момент вчинення обвинуваченим крадіжки вони не спілкувалися і його номер був у неї в телефоні заблокований. Також ОСОБА_4 в той час не спілкувався з її мамою та братом. Протягом спільного проживання з ОСОБА_4 , він не купляв собі велосипеда.
Свідок ОСОБА_7 надала покази про те, що вона проживає в будинку в с. Куснища з дочкою та сином. 06 січня 2020 року, біля 22 год., вона пішла до церкви, а син та дочка залишилися вдома. Вхідні двері будинку вона на ключ не закривала. Повернулася додому близко 03 год. ночі. Вранці дочка виявила відсутність двох пар жіночих чобіт, куртки та грошових коштів. Син казав, що чув якийсь шурхіт, однак подувмав, що це прийшла додому мати. У вчиненні крадіжки запідозрили ОСОБА_10 , через його попередні неправомірні дії щодо ОСОБА_9 . Обвинувачений заперечував свою причетність до крадіжки, однак потім зізнався у вчиненному. Велосипед спортивного типу марки «MCKENZE» дочка купила ще коли не жила з ОСОБА_4 . ОСОБА_9 їздила в Польщу на «підсадку», заробила гроші і на стоянці у с. Дорогуську купила б/у велосипед. Після укладення шлюбу дочка перейшла жити до чоловіка у с. Згорани, а велосипед залишився в них вдома в с. Куснища. Напередодні вчинення крадіжки ОСОБА_4 до них не телефонував щоб поспілкуватися з дочкою. Дозволу на перебування ОСОБА_4 в її будинку на момент вчинення крадіжки вона не надавала. 
В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надав покази про те, що приблизно у 2019 році, у вечірню пору перед Різдвом, до нього зателефонував ОСОБА_4 та попросив завезти до колишньої дружини щоб забрати свої речі. Він завіз обвинуваченого автомобілем ВАЗ-21099, власником якого є його батько, в с. Куснища. ОСОБА_4 сказав йому зупинити автомобіль не біля будинку його колишньої дружини, а біля сусіднього будинку. Обвинувачений в той вечір не телефонував до своєї дружини. ОСОБА_4 пішов до будинку та привів велосипед і якісь речі, які поклав в автомобіль. Крім того, свідок підтвердив обставини слідчого експерименту з його участю, а розбіжності в своїх показах пояснив тривалим проміжком часу, який пройшов після цієї події. В подальшому він завіз ОСОБА_4 з велосипедом та речами до останнього додому. 
Свідок ОСОБА_11 надала покази про те, що 06 січня 2020 року вона з сином ОСОБА_12 поїхали автомобілем ВАЗ-2109 в церкву в с. Згорани на «всеношну службу». Вона пішла в церкву, а ОСОБА_12 від`їхав десь, по телефону син повідомив, що він біля озера і скоро приїде. Син був відсутній приблизно годину, після чого приїхав, побув на «службі» і вони поїхали додому. Вона була присутня в с. Куснища, коли слідчий проводив слідчий експеримент з її сином, під час якого ОСОБА_12 розповідав, що ОСОБА_4 хотів забрати свої речі в дружини, тому попросив ОСОБА_12 завезти його в с. Куснища. Під час того, як обвинувачений забирав речі в будинку, її син в будинок не заходив. 
В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 надав покази про те, що обвинувачений ОСОБА_4 є його другом та кумом. У 2018-2019 роках він їздив з ОСОБА_4 у Польщу з метою заробити гроші, оскільки можна було перевозити певну кількість б/у товару на одну людину без сплати податку. Вони привозили з Польщі холодильники, пральні машини, велосипеди. Обвинувачений тоді жив зі своєю дружиною, та купував додому різні товари. Потерпіла ОСОБА_4 також з ними їздила, коли була одружена з обвинуваченим, але не часто. У його присутності ОСОБА_4 купував додому спортивний велосипед сірого кольору на стоянці у с. Дорогуську, потерпіла тоді не була з ними. В подальшому він бачив, що той велосипед використовували потерпіла та обвинувачений. Він був присутній тоді, коли ОСОБА_14 привіз автомобілем ВАЗ-21099 викрадені речі і велосипед спортивного типу та передав поліції. Після цього автомобіль працівники поліції забрали на штрафмайданчик. Він не може точно стверджувати, що то був той велосипед, що ОСОБА_4 купляв на стоянці в с. Дорогуську. 
Свідок ОСОБА_15 надав покази про те, що у нього у власності є автомобіль ВАЗ-21099, д.н.з. НОМЕР_1 , яким він дозволяв їздити своєму сину ОСОБА_12 по селі. На Різдво, точного року вже не пам`ятає, він дозволив ОСОБА_12 завезти вказаним автомобілем свою дружину у церкву в с. Згорани. В подальшому ОСОБА_12 тим автомобілем поїхав у відділення поліції у м. Любомль, там автомобіль був вилучений та поміщений на штрафмайданчик і на нього був накладений арешт. Однак у зв`язку з чим це відбулося він вже не пам`ятає. 
В судовому засіданні Свідок ОСОБА_16 надала покази про те, що про крадіжку у ОСОБА_4 вона дізналася від працівників поліції. 05 грудня 2019 року вона позичала у ОСОБА_4 5000 грн. для придбання дивана, строком на один місяць. Вказану суму боргу вона віддала потерпілій на роботі 5 чи 6 січня 2020 року. 
Свідок ОСОБА_17 надала покази про те, що вона разом із потерпілою ОСОБА_4 працюють у мінімаркеті «Велес». Вона чула на роботі, що ОСОБА_4 позичала ОСОБА_16 гроші на придбання дивана, які остання повернула потерпілій до події крадіжки, яка інкримінується ОСОБА_4 . Яка була сума позики їй невідомо. Крім того, ОСОБА_17 повідомила, що обвинувачений переслідував потерпілу, вкрав у неї сумку і телефон.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_18 надала покази про те, що вона працює у мінімаркеті «Велес». Від ОСОБА_4 вона чула, що обвинувачений її переслідував, забирав у неї сумку та вкрав гроші. 
Крім того, вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України підтверджується також дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. 
З витягу із ЄРДР від 07 січня 2020 року встановлено, що відомості про те, що в ніч на 07 січня 2020 року, в період з 23 год. по 04 год. невстановлена особа, шляхом відчинення вхідних дверей, проникла до будинку ОСОБА_7 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , з якого таємно викрала дві пари жіночого зимового взуття, грошові кошти та з подвір`я будинку велосипед спортивного типу, внесені до ЄРДР 07 січня 2020 року за № 12020030150000008, та кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України. Відомості про те, що 07 січня 2020 року, близько 24 год., ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед спортивного типу марки «MCKENZE», чим заподіяв ОСОБА_4 майнову шкоду на суму 3563 грн., внесені до ЄРДР 23 січня 2020 року № 12020030150000032, та кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України. 
Відповідно до постанови прокурора від 23 січня 2020 року матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 12020030150000008 від 07 січня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та № 12020030150000032 від 23 січня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України об`єднано в одне провадження за № 12020030150000008.
Згідно рапорту старшого інспектора-чергового СПД № 1 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_19 від 07 січня 2020 року встановлено, що 07 січня 2020 року, о 13 год. 18 хв., надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що заявниця ОСОБА_7 повідомила, що в ніч на 07 січня 2020 року, з будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , невідома особа таємно викрала велосипед, взуття та гроші. Заявниця у вчиненому підозрює зятя. 
Відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення або іншу подію від 07 січня 2020 року ОСОБА_7 повідомила, що в ніч на 07 січня 2020 року, у період з 22 год. по 04 год., невстановлена особа, шляхом проникнення у будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , через незамкнені вхідні двері, таємно викрала грошові кошти у сумі 7000 грн., дві пари зимового жіночого взуття та велосипед, який знаходився на подвір`ї будинку. 
Протоколом огляду місця події від 07 січня 2020 року з фототаблицями зафіксовано, що слідчим ОСОБА_20 , на підставі дозволу та з участю власника будинку ОСОБА_7 , у присутності понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , із використанням фотоапарата «Canon Rowez Shot SX150IS», проведено огляд житлового господарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . При проведенні огляду пошкоджень вхідних дверей будинку та слідів не виявлено. ОСОБА_7 показала, де знаходилися викрадені речі, грошові кошти і велосипед та повідомила, що це все належить її дочці ОСОБА_4 . 
З протоколу огляду місця події від 07 січня 2020 року з фототаблицями вбачається, що слідчим ОСОБА_20 , на підставі дозволу та з участю власника автомобіля ОСОБА_8 , у присутності понятих: ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , із використанням фотоапарата «Nicon-D-3200», проведено огляд автомобіля марки ВАЗ-21099, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився у м. Любомль, по вул. Володимирській, поблизу магазину «Ветаптека Зоотовари». При огляді даного автомобіля, в салоні виявлено картонну коробку, в якій знаходилися дві пари жіночого зимового взуття та жіноча зимова куртка срібного кольору. У багажному відділенні вказаного автомобіля виявлено велосипед спортивного типу марки «MCKENZE».
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 23 січня 2020 року з відеозаписом, слідчим ОСОБА_20 , з участю потерпілої ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_8 , у присутності понятих ОСОБА_25 і ОСОБА_26 , з використанням відеокамери марки «Panasonic HC-V260», за адресою: АДРЕСА_2 , зафіксовано покази ОСОБА_8 про те, що біля опівночі 06 січня 2020 року, до нього зателефонував ОСОБА_4 та попросив відвезти його у с. Куснище, де проживає його колишня дружина, щоб забрати деякі свої речі. Приїхавши в с. Куснище, вони автомобіль залишили на узбіччі дороги біля сусіднього будинку, а самі зайшли на територію подвір`я потерпілої. ОСОБА_4 підійшов до підвального приміщення взяв велосипед спортивного типу та повів до автомобіля. Він відкрив багажне відділення і обвинувачений туди завантажив велосипед. Далі вони сіли в автомобіль і ОСОБА_4 вирішив ще зайти в будинок щоб забрати деякі речі і вони пішли в будинок. ОСОБА_4 взявши рукою за дверну ручку відчинив двері та зайшов в коридор будинку, звідки з лівої сторони взяв дві пари зимового жіночого взуття та зимову жіночу куртку. Він у будинок не заходив, а стояв на сходах. 
Висновком експерта № 6 від 14 січня 2020 з ілюстративними таблицями встановлено, що станом на 07 січня 2020 року ринкова вартість бувших у користуванні виробів могла складати: велосипеду спортивного типу марки «MCKENZE» - 3563 грн.; зимові жіночі чоботи - 366 грн. 67 коп., зимові жіночі чоботи типу «UGG» -143 грн. 33 коп., жіноча зимову куртку, срібного кольору - 493 грн. 33 коп. 
Протоколом проведення слідчого експерименту від 23 січня 2020 року з відеозаписом, слідчим ОСОБА_20 , з участю потерпілої ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_4 , у присутності понятих ОСОБА_21 і ОСОБА_26 , з використанням відеокамери марки «Panasonic HC-V260», за адресою: АДРЕСА_2 , зафіксовано покази підозрюваного ОСОБА_4 про те, що біля 24 год. 06 січня 2020 року, його за даною адресою на його прохання привіз автомобілем ОСОБА_8 . Автомобіль поставили біля сусіднього будинку, після чого він зайшов на подвір`я будинку своєї колишньої дружини, де біля підвального приміщення взяв велосипед та повів його на дорогу, де в подальшому завантажив його у багажне відділення автомобіля. Після цього він сів в автомобіля та через декілька хвилин пішов до будинку, відчинив вхідні двері, які не були зачинені на ключ, та проник в будинок. ОСОБА_4 показав де з коридору з лівої сторони взяв жіночі зимові чоботи, а потім з правої сторони – ще одні жіночі зимові чоботи та жіночу зимову куртку, яка висіла на вішаку під шафою. В подальшому ОСОБА_4 демонструє як у приміщенні кухні з поверхні холодильника він взяв грошові кошти. Все майно він в руках заніс до автомобіля, після чого завіз до себе додому, а на наступний день добровільно віддав працівникам поліції. ОСОБА_4 впевнений, що ОСОБА_8 не знав про його намір скоїти крадіжку. На відеозаписі також зафіксовано, що ОСОБА_27 визнає свою вину, каже, що в подальшому такого більше не повториться.
Згідно висновку експерта № 175 від 07 червня 2024 року у ОСОБА_4 виявлялися в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, ознаки розладу адаптації у вигляді затяжної тривожно-депресивної реакції, який не відноситься ні до тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, ні до хронічного психічного захворювання. Ступінь змін зі сторони психіки була не така, щоб позбавляти його повною мірою усвідомлювати свої дії/бездіяльність і керувати ними, а також не обмежувала його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. У ОСОБА_4 виявляються в даний час ознаки розладу адаптації у вигляді затяжної тривожно-депресивної реакції, які спостерігаються у нього близько чотирьох останніх років. Ступінь змін зі сторони психіки не така, що позбавляє його усвідомлювати свої дії/бездіяльність і керувати ними. Примінення примусових заходів медичного характеру він на даний час не потребує. ОСОБА_4 може за своїм психічним станом приймати участь у судових засіданнях. 
Не визнання ОСОБА_4 своєї вини у вчиненому, суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення, оскільки він не обтяжений присягою надавати правдиві покази, а його вина у вчиненні указаних кримінальних правопорушень підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами у їх сукупності. 
Суд критично оцінює покази обвинуваченого, розцінює їх як спосіб захисту, оскільки вони спростовуються дослідженими у судовому засіданні протоколами проведення слідчих експериментів від 23 січня 2020 року з відеозаписами, а також показами потерпілої та свідків, які є послідовними, узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, не суперечать іншим доказам, наявним у матеріалах кримінального провадження.
Сукупність досліджених доказів дає суду можливість поза розумним сумнівом спростувати версію сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_4 складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Суд відхиляє доводи ОСОБА_4 про те, що він їхав до колишньої дружини лише щоб поговорити та помиритися, оскільки він їхав у нічний час, попросив товариша, якому сказав, що хоче забрати речі в потерпілої, зупинити автомобіль біля сусіднього будинку, хоча заїзд у подвір`я будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 є відкритим, бо там відсутні ворота. Крім того, ОСОБА_4 вже втретє вчиняє протиправні дії щодо своєї колишньої дружини. 
Також суд критично ставиться до показів обвинуваченого про те, що слідчі казали йому якщо він поверне кошти у сумі 7000 грн. (які за його словами він не брав у потерпілої), тоді не буде розпочате кримінальне провадження, оскільки жодних доказів на підтвердження даної обставини суду не надано. Як і не надано доказів того, що обвинувачений оскаржував такі дії слідчих.
У постанові від 18 квітня 2018 року (справа № 569/1111/16-к) Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок щодо проникнення як кваліфікуючої ознаки. Зокрема, у судовому рішенні зазначено, що проникнення передбачає, щоб особа потрапила в житло, інше приміщення незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення або перебування у ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має. 
При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло» в складі кримінального правопорушення вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном. 
Велика Палата Верховного Суду наголосила, що необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для встановлення фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження(потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та майна, яким бажає заволодіти особа.
Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння. 
Наявність режиму вільного доступу до приміщення свідчить про законність входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення та правомірне перебування там, а отже виключається інкримінування кваліфікуючої ознаки «проникнення», навіть якщо особа потрапила в приміщення з умислом заволодіти чужим майном. 
Інша кримінально-правова кваліфікація має бути надана діям особи, яка шляхом вільного доступу до певного приміщення вчиняє дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, що зберігається в місці з обмеженим доступом. Такі дії мають бути кваліфіковані як поєднані з проникненням у інше приміщення чи сховище. Так само мають бути кваліфіковані дії особи, яка потрапила в приміщення з вільним доступом, але залишилася в ньому з метою заволодіння чужим майном і тоді, коли режим доступу до цього приміщення змінився й став обмеженим. 
У випадку, якщо особа формально безперешкодно увійшла (потрапила) у приміщення з обмеженим доступом (наприклад, з дозволу чи за запрошенням уповноваженої особи), при цьому способом доступу до майна обрала обман чи зловживання довірою, з метою заволодіння майном, такі дії з урахуванням фактичних обставин справи, слід кваліфікувати як відповідний злочин проти власності, поєднаний з проникненням в житло, інше приміщення чи сховище 
Суд наголосив, що спосіб проникнення у житло, а саме те, що двері будинку не було зачинено на замок, і засуджений не застосовував будь-яких фізичних засобів подолання перешкод, не впливає на кваліфікацію його дій, оскільки проникнення було незаконним, відбулося без дозволу потерпілої і здійснено саме з метою заволодіння її майном. 
У нашому випадку потерпіла (чи інші члени сім`ї) не давала дозволу обвинуваченому на те, щоб зайти в будинок, пояснення обвинуваченого про те, що він телефонував колишній дружині спростовується її показами.
Доводи про те, що ОСОБА_4 мав вільний доступ до житла потерпілої є неприйнятними, оскільки будь-яке вторгнення до житла (ще й в нічний час), здійснене всупереч волі законного власника чи володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку, є незаконним.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що своїми умисними протиправними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна вчиненими повторно, поєднаними з проникненням в житло, ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України.
Обставинами, що згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та добровільне відшкодування завданих збитків.
Зазначена в обвинувальному акті обставина, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 – щире каяття, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження, тому її слід виключити з обвинувачення. 
Обставинами, що згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , є вчинення кримінальних правопорушень повторно та рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя, з якою винний перебував у сімейних відносинах. 
При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує, характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем проживання, вчинив кримінальні правопорушення в період іспитового строку, тому вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей, що передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення.
Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України відноситься до нетяжкого злочину.
Вказаний нетяжкий злочин був вчинений ОСОБА_4 06 січня 2020 року.
Згідно ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років – у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Отже, на підставі викладеного, ОСОБА_4 підлягає звільненню від покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.
Так, відповідно до приписів ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також, як убачається з положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно висновку Верховного Суду щодо застосування норм права, зокрема, ст. 74 КПК України, який викладено у постанові від 18.06.2020 у справі № 756/6876/19 (провадження № 51-5464км19) системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання (ч.ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» ( ст.ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення, як виду примусових заходів в цілому. Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення від покарання, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині та звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру.
На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку, що ухвалюючи вирок у даному кримінальному провадженні, визнає обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та, керуючись ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру.
Крім того, остаточне покарання ОСОБА_4 суд призначає на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, із урахуванням вироку Любомльського районного суду Волинської області від 24 травня 2019 року, оскільки ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання. 
Судові витрати у кримінальному провадженні у розмірі 1256 грн. 08 коп., за проведення судової товарознавчої експертизи, слід стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави.
Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 10 січня 2020 року на автомобіль марки ВАЗ-21099, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , червоного кольору; свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_3 ; велосипед спортивного типу марки «MCKENZE»; дві пари жіночого взуття та зимову жіночу куртку слід скасувати.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
На підставі ч. 1 ст. 49 КК України, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_4 покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Любомльського районного суду Волинської області від 24 травня 2019 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років. 
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 1256 (одну тисячу двісті п`ятдесят шість) грн. 08 коп. за проведення судової товарознавчої експертизи. 
Скасувати арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 10 січня 2020 року на автомобіль марки ВАЗ-21099, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , червоного кольору; свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_3 ; велосипед спортивного типу марки «MCKENZE»; дві пари жіночого взуття та зимову жіночу куртку.
Речові докази: автомобіль марки ВАЗ-21099, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , червоного кольору; свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_3 – повернути власнику ОСОБА_15 .
Речові докази: пару жіночого зимового шкіряного взуття, пару жіночого зимового замшового взуття, зимову жіночу куртку срібного кольору, велосипед спортивного типу марки «MCKENZE» – повернути власнику ОСОБА_4 . 
Медичну карту амбулаторного хворогоОСОБА_4 № 125132; медичну карту амбулаторного хворогоОСОБА_4 № 6079; медичну карту амбулаторного хворогоОСОБА_4 № 4399; медичну карту амбулаторного хворогоОСОБА_4 № 6327 – повернути КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька».
Медичну карту амбулаторного хворогоОСОБА_4 № 678 – повернутиКНП «Шацька лікарня Шацької селищної ради».
Медичну карту амбулаторного хворогоОСОБА_4 без номера – повернути КНП «Центр первинної медичної допомоги» Любомльської міської ради. 
На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Шацький районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 

Суддя /підпис/ ОСОБА_1 Згідно з оригіналом Суддя Шацького районного суду Волинської області ОСОБА_1