Справа № 276/154/26
Провадження по справі №2/276/342/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 року селище Хорошів

Хорошівський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді Семенюка А.С.,
при секретарі Процюк О.В.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
в с т а н о в и в:
Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 22.03.2021 року між АТ «Альфа-Банк» (після зміни найменування – АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №491048225. Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 20826,62 грн., процентна ставка - 39,90 % річних, на строк 36 місяців, дата повернення кредиту 23.03.2024 року. Відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання відповідачу кредиту. В супереч умовам договору, відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, припинив здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Заборгованість перед позивачем становить у розмірі 32959,15 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16271,00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 16688,15 грн.
Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 32959,15 грн., судовий збір у сумі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3187,29 грн.
Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення .
Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив до суду не подав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, шляхом направлення Ухвали про відкриття провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання відповідача, яка повернута до суду з відміткою Укрпошти про причини повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Згідно із ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Таким чином, відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про відкриття провадження у цивільній справі, дату, час та місце розгляду справи.
Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на викладене, керуючись положеннями ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд даної справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, дослідивши та оцінивши надані позивачем докази, приходить до наступного .
Судом встановлено, що 22.03.2021 відповідач ОСОБА_1 запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту в розмірі 20826,62 грн., процентна ставка – 39,90 % річних, строк кредиту - 36 місяців, дата повернення кредиту - 23.03.2024, що підтверджується офертою на укладення угоди про надання споживчого кредиту №43 від 22.03.2021 року.
22.03.2021 року АТ «Альфа-Банк» прийняло пропозицію ОСОБА_1 на укладення угоди про надання споживчого кредиту №491048225 від 22.03.2021 року, що підтверджується акцептом пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №491048225 від 22.03.2021 року.
Відповідно до Додатку №1 до угоди про надання кредиту №491048225 від 22.03.2021 року, сторони узгодили графік платежів та розрахунок вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг. Дата щомісячного платежу до 23 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 1000,76 грн., останній платіж 23.03.2024 в розмірі 1000,54 грн., загальна кількість платежів 36; для повернення заборгованості за Угодою визначено використовувати рахунок № НОМЕР_1 .
Паспортом споживчого кредиту встановлено, що АТ «Альфа-Банк» надало ОСОБА_1 споживчий кредит у сумі 20826,62 грн, строком на 36 місяців, процентна ставка 39,90 відсотків річних.
АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало 22.03.2021 року позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 20826,62 грн. шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника № НОМЕР_1 , що підтверджується меморіальним ордером №144251633 від 23.03.2021 року, призначення платежу - перерахування коштів за кредитним договором №491048225 від 22.03.2021 року .
При цьому, в ч. 1ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно зі ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Згідно ч. 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статт і ч.12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" та ч. 3 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію".
Як регламентовано ч. 6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Як вбачається зі статуту АТ «Сенс Банк» (ідентифікаційний номер 23494714) затвердженого позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 12.08.2022 року (Протокол №2/2022, складений 18.08.2022), АТ «Сенс Банк» є юридичною установою, створеною і зареєстрованою за законодавством України, яка на підставі банківської ліцензії має право надавати банківські послуги, та з якого слідує, що АТ «Альфа-Банк» змінило своє найменування на АТ «Сенс Банк».
Таким чином, судом встановлено, що між сторонами було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту №491048225 від 22.03.2021 року .
Згідно виписки по особовим рахункам з 22.03.2021 по 14.10.2025 року, наданої позивачем, відповідач користувався кредитними коштами та здійснював часткове погашення заборгованості.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №491048225 від 22.03.2021 року відповідач ОСОБА_1 станом на 14.10.2025 року має заборгованість перед АТ «Сенс Банк» у сумі 32959,15 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16271,00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 16688,15 грн.
Позивачем на адресу відповідача 11.11.2025 направлено вимогу про усунення порушень, в якій АТ «Сенс Банк» вимагав від ОСОБА_1 протягом 30 календарних днів з моменту отримання даної вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору №491048225 від 22.03.2021 року та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 32959,15 грн.
Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу кредитного зобов`язання, яке неналежно виконується відповідачем.
Згідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України.
Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1050 ЦК України встановлені наслідки порушення договору позичальником, зокрема за частиною 2: якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що позивач свої кредитні зобов`язання виконав, а відповідач свої зобов`язання перед позивачем, а саме повернення кредитних коштів у строки та на умовах, передбачених кредитним договором, не виконав.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №491048225 від 22.03.2021 року у розмірі 32959,15 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 2662,40 грн.
Стосовно вимог, щодо сплати витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 3187,29 грн. суд зазначив наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом ст.ст.137,141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014 у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява № 19336/04), обгрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обгрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України).
Позивач в підтвердження витрат на правничу допомогу надав копію Договору про надання послуг №1006 від 28.01.2025 року, укладеного між АТ «Сенс Банк» та адвокатським об`єднанням «СмартЛекс».
Згідно п.3.1 договору позивач просить стягнути винагороду за: підготовку і подання позовної заяви до суду в розмірі 375,00 грн., за отримання рішення суду 225,00 грн. та комісійну винагороду у розмірі 7,85% від стягнутих коштів на користь замовника.
Разом з тим, визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу та надаючи оцінку вищезазначеним доказам суд враховує, що справа є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 грн. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.
На підставі ст.ст.525, 526, 530, 610-612,629, 1048-1049, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 12-13, 76-81,141, 259, 263-265, 280-284, 288 ЦПК України, суд -
у х в а л и в:
Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №491048225 від 22.03.2021 року у розмірі 32959,15 (тридцять дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 15 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 гривень (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 гривень (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи.
Позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ЄДРПОУ: 23494714.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя А.С.Семенюк