КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
19 березня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/3775/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
при секретарі Мудрак Р. Р.,
за участі: представника відповідача - адвоката Тупчій І В. (у режимі ВКЗ)
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Хорошун Оксани Володимирівни, в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області 
у складі судді Писанець Н. В.
від 03 жовтня 2025 року
у цивільній справі № 361/7687/25 Броварського міськрайонного суду Київської області
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про зміну розміру аліментів, 
В С Т А Н О В И В:
В липні 2025 року позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просив змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу по справі № 754/11638/24 від 21 серпня 2024 року на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку на 1/6 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менш 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку та відкликати судовий наказ.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 01.12.2018 між сторонами було зареєстровано шлюб, який рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 23.09.2024 у справі №754/7703/24 було розірвано.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 народилась донька ОСОБА_4 , батьками якої зазначені сторони у справі, про що видано свідоцтво про її народження серії НОМЕР_1 , Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Хоча підставою для внесення запису про батька є спільна заява матері та батька про визнання батьківства, позивач зазначав, що не є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 та йому відомо, що її рідний батько повноцінно спілкується з нею та займається її вихованням та утриманням.
21.08.2024 Деснянським районним судом міста Києва винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів заробітку, починаючи з 16.08.2024 і до досягнення дитиною повноліття - про існування якого позивачу стало відомо 25.10.2024.
Вказував, що вищевказаний розмір аліментів призводить позивача у скрутне становище, оскільки у нього ще є дитина на утриманні - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданим 04.07.2014. Про здійснення ним добровільного утримання дитини долучені письмові пояснення матері дитини - ОСОБА_6 . Окрім цього, у позивача на утриманні є також мати - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3, яка є пенсіонером за віком.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2025 року відмовлено в задоволенні позову.
В апеляційній скарзі адвокат Хорошун О. В., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Зазначає, що аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 були стягнуті на підставі судового наказу від 21.08.2024, процедура видачі якого не передбачає перевірки сімейного стану боржника та наявності інших утриманців. Звертає увагу на те, що на момент видачі судового наказу на його утриманні вже перебував малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . Стверджує, що суд першої інстанції помилково обмежив підстави для зменшення аліментів лише «зміною» обставин, ігноруючи положення частини 7 статті 170 ЦПК України, яка надає боржнику право на позов про зменшення аліментів саме у зв`язку із неврахуванням його сімейного стану при наказному провадженні. Наголошує на принципі рівності батьківського обов`язку, вказуючи, що стягнення 1/4 частини доходу на одну дитину за наявності іншої порушує баланс інтересів дітей та ставить сина ОСОБА_5 у гірше матеріальне становище. Посилається на правову позицію Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13, згідно з якою розмір аліментів не є незмінним і може бути змінений у зв`язку зі зміною сімейного стану. Акцентує увагу на тому, що відповідачка фактично не проживає з дитиною, а кошти використовуються нею не за цільовим призначенням, що підтверджується матеріалами справи № 361/879/25. Зазначає, що встановлення розміру аліментів на рівні 1/6 частини заробітку забезпечить справедливий розподіл його доходів між обома дітьми. Вважає, що оскаржуване рішення позбавлене належного мотивування, чим порушено статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Підкреслює, що діти, народжені у різних шлюбах, мають рівні права на матеріальне забезпечення від батька.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Тупчій І. В., в інтересах ОСОБА_10 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним. Зазначає, що позивач не надав належних та допустимих доказів суттєвої зміни свого матеріального чи сімейного стану з моменту видачі судового наказу, як того вимагає стаття 192 Сімейного кодексу України. Звертає увагу на те, що народження іншої дитини не є автоматичною та безумовною підставою для зменшення розміру аліментів без підтвердження погіршення майнового стану платника. Посилається на сталу практику Верховного Суду, зокрема постанови від 28.05.2021 у справі № 715/2073/20 та від 16.09.2024 у справі № 591/6388/22, де вказано на необхідність доведення саме неможливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Стверджує, що надана позивачем заява від матері іншої дитини не є належним доказом, оскільки не дозволяє ідентифікувати підписанта та не містить відомостей про реальний обсяг витрат на утримання сина. Наголошує, що доводи позивача про нецільове використання аліментів вже були предметом судового розгляду у справі № 361/879/25, де вони були повністю спростовані рішенням суду, що набрало законної сили. Підкреслює, що позивач працює, має стабільний дохід і не довів обставин, які б свідчили про його скрутне матеріальне становище. Вважає, що позовні вимоги спрямовані на штучне зменшення обсягу утримання дитини, що суперечить її найкращим інтересам.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав та доводів, викладений у відзиві.
Представник позивача, адвокат Хорошун О. В., для участі у судовому засіданні у режимі відеоконференції (за її клопотання) не під 'єдналась, про неможливість участі, не повідомила, з огляду справу розглянуто за участі учасників, що з`явились. 
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.
01.12.2018 між сторонами зареєстровано шлюб, про що Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №2250, серії НОМЕР_3 .
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 23.09.2024 у справі № 754/7703/24 - шлюб між сторонами було розірвано.
21.08.2024 Деснянським районним судом міста Києва винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів заробітку, починаючи з 16.08.2024.
За змістом свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданим 04.07.2014, батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є позивач ОСОБА_1 .
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів зміни обставин, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів у розумінні статті 192 СК України. Встановивши, що позивач лише посилається на наявність іншої дитини та матері похилого віку без надання доказів фактичного погіршення свого матеріального стану, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру виплат. Суд зазначив, що наявність іншої дитини не є безумовною підставою для перегляду аліментних зобов`язань, якщо платник не довів неможливість сплачувати раніше визначену суму. Також судом враховано, що позивач не надав доказів погіршення стану власного здоров`я або інших суттєвих змін, які б об`єктивно перешкоджали виконанню обов`язку по утриманню доньки. Суд прийшов до висновку, що доводи позивача не відносяться до переліку обставин, які дають право на зміну розміру аліментів у даному випадку. Крім того, суд виходив із пріоритету забезпечення гідного рівня життя дитини, на користь якої стягуються кошти.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Відповідно до статей 180, 141 СК України, обов`язок батьків утримувати дитину є безумовним і триває до досягнення нею повноліття. Згідно з приписами частини п`ятої статті 183 СК України, законодавець визначив конкретний нормативний стандарт при стягненні аліментів у наказному провадженні, встановивши право того з батьків, з ким проживає дитина, на одержання аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку на одну дитину. Оскільки ОСОБА_4 проживає з відповідачкою та є її єдиною спільною дитиною з позивачем, встановлений судовим наказом розмір аліментів (1/4) повністю кореспондується з імперативними вимогами закону та базується на презумпції достатності такого розміру для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Право платника аліментів на звернення до суду з позовом про зменшення їх розміру, передбачене частиною сьомою статті 170 ЦПК України та частиною першою статті 192 СК України, не є абсолютним і потребує доведення факту зміни матеріального або сімейного стану. Колегія суддів акцентує увагу на тому, що ключовим юридичним чинником у розумінні статті 192 СК України є саме зміна обставин після моменту визначення розміру аліментів. 
Як встановлено судом, син позивача ОСОБА_5 народився у ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто за десять років до видачі судового наказу від 21.08.2024. Таким чином, на момент виникнення аліментного зобов`язання щодо доньки ОСОБА_4 сімейний стан позивача вже включав наявність іншої дитини. Вказана обставина була відома ОСОБА_1 , проте не перешкоджала виникненню обов`язку щодо утримання ОСОБА_4 у визначеному законом розмірі. Оскільки з серпня 2024 року в сімейному стані позивача не відбулося жодних нових змін, посилання на наявність сина як на підставу для зменшення аліментів є юридично неспроможним (аналогічний підхід щодо незмінності обставин викладено у постанові Верховного Суду від 22.07.2024 у справі № 688/4308/23).
Щодо доводів апелянта про необхідність застосування пропорції 1/6 частини доходу (виходячи з норми 1/3 на двох дітей), колегія суддів зазначає наступне. Частина друга статті 183 СК України регламентує визначення єдиної частки заробітку у разі стягнення аліментів на двох і більше дітей на користь одного стягувача. У даному ж випадку діти позивача проживають у різних сім`ях з різними матерями, що виключає можливість механічного об`єднання аліментних зобов`язань у «єдину частку». Математичний підхід позивача щодо зрівняння часток дітей (1/4 проти 1/6) за своєю правовою природою є диспозитивним і може бути застосований судом лише у разі доведеності неможливості платника забезпечувати такий рівень утримання через суттєве погіршення майнового стану.
В силу вимог статей 12, 81 ЦПК України, тягар доказування зміни матеріального стану покладено на позивача. ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів того, що його грошове забезпечення зменшилося або витрати на утримання сина ОСОБА_5 зросли настільки, що стягнення 1/4 частини доходу на доньку ОСОБА_4 становить для нього «надмірний тягар» чи ставить іншу дитину у скрутне становище. Колегія суддів виходить з того, що наявність іншої дитини на утриманні платника аліментів не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, визначених на іншу дитину, якщо при цьому не встановлено погіршення майнового стану платника аліментів (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 16.09.2024 у справі № 591/6388/22).
Доводи про проживання дитини з бабусею та нецільове використання коштів відповідачкою ОСОБА_10 колегія суддів відхиляє як безпідставні. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі № 361/879/25, що набрало законної сили, мають преюдиційне значення. Вказаним рішенням уже було надано правову оцінку факту перебування дитини під наглядом бабусі за добровільною згодою батьків на період воєнного стану, а також спростовано твердження про нецільове використання аліментів.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини у даному спорі полягає у збереженні стабільного та достатнього рівня її матеріального забезпечення. Позивач не довів обставин, які б свідчили про неможливість виконання ним батьківських обов`язків у повному обсязі щодо обох дітей одночасно. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 381, 383 ЦПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Хорошун Оксани Володимирівни, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 20 березня 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов