П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/4404/19
Провадження № 22-ц/4815/636/26

Головуючий у Рівненському міському суді 
Рівненської області: суддя Тимощук О.Я.
Рішення суду першої інстанції 
(повний текст) ухвалено:
16 грудня 2025 року
у м. Рівне Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: представника Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України – Гончаренко Наталії Миколаївни та представника ОСОБА_1 – адвоката Мороз Людмили Святославівни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2025 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коломійця Максима Леонідовича, 
в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року в суд звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – Відділ ДВС) Коломійця М.Л., де просив:
- визнати неправомірною та скасувати постанову від 12 вересня 2025 року, винесену державним виконавцем Відділу ДВС Коломійцем М.Л. про накладення у ВП № 60938915 на нього штрафу в сумі 4 320,00 гривень;
- визнати неправомірною та скасувати постанову від 12 вересня 2025 року, винесену державним виконавцем Відділу ДВС Коломійцем М.Л. про накладення у ВП № 60938915 на нього штрафу в сумі 12 960,00 гривень;
- визнати неправомірною та скасувати постанову від 12 вересня 2025 року, винесену державним виконавцем Відділу ДВС Коломійцем М.Л. про накладення у ВП № 60938915 на нього штрафу в сумі 32 400,00 гривень.
Мотивуючи скаргу, вказував про те, що на виконанні у Відділі ДВС перебуває виконавче провадження ВП № 60938915 на підставі виконавчого листа № 569/4404/19, виданого Рівненським міським судом Рівненської області, яким передбачено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на його утримання в сумі 1 800 гривень щомісячно, починаючи з 04 березня 2019, довічно. 
Звертав увагу, що 23 липня 2025 року ним було повністю сплачено заборгованість по аліментах у виконавчому провадженні в сумі 96 116,10 гривень. 
Проте 12 вересня 2025 року, тобто через півтора місяця після сплати заборгованості, державним виконавцем Відділу ДВС Коломійцем М.Л. винесено три постанови про накладення на нього штрафу. 
У першій постанові про накладення штрафу від 12 вересня 2025 року зазначається, що у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, накладено штраф на боржника у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 4 320 гривень. 
У другій постанові про накладення штрафу від 12 вересня 2025 року зазначається, що у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, накладено штраф на боржника у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 12 960 гривень. 
У третій постанові про накладення штрафу від 12 вересня 2025 року зазначається, що у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, накладено штраф на боржника у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 32 400 гривень. 
Відповідно до цих постанов сумарний розмір застосованого штрафу складає 49 680 гривень.
В оспорюваних постановах не наведено дати утворення заборгованості. Крім того, всі постанови винесено в один день, незважаючи на те, що їх слід було виносити поступово, в міру збільшення заборгованості.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання скарги на дії державного виконавця Відділу ДВС Коломійця М.Л.
Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу ДВС Коломійця М.Л. задоволено. 
Визнано неправомірними дії державного виконавця Відділу ДВС Коломійця М.Л. при винесені постанов від 12 вересня 2025 року про накладення штрафів на ОСОБА_1 у ВП № 60938915.
Скасовано постанову від 12 вересня 2025 року, винесену державним виконавцем Відділу ДВС Коломійцем М.Л. про накладення у ВП № 60938915 на ОСОБА_1 штрафу в сумі 4 320,00 гривень.
Скасовано постанову від 12 вересня 2025 року, винесену державним виконавцем Відділу ДВС Коломійцем М.Л. про накладення у ВП № 60938915 на ОСОБА_1 штрафу в сумі 12 960,00 гривень.
Скасовано постанову від 12 вересня 2025 року, винесену державним виконавцем Відділу ДВС Коломійцем М.Л. про накладення у ВП № 60938915 на ОСОБА_1 штрафу в сумі 32 400,00 гривень.
У поданій апеляційній скарзі Відділ ДВС, вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною і необґрунтованою, що полягало у неповному з`ясуванні обставин справи та фактично неправильному застосуванні норм матеріального права, просить її скасувати і відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 . 
Обґрунтовуючи її, зазначалося про переривання строків на період до припинення чи скасування воєнного стану та їх встановлення з дня припинення або скасування воєнного стану. Хоча оспорювані постанови винесено 12 вересня 2025 року, проте за період з 01 серпня 2021 року по 31 липня 2024 року, тобто за час, коли заборгованість ще існувала і не була погашена. 
Вважає, що той факт, що державний виконавець Відділу ДВС виніс постанови після сплати 24 липня 2025 року усього боргу боржником, не свідчить про відсутність підстав для її винесення, а лише визначає бездіяльність державного виконавця. При цьому слід звернути увагу і на переривання відповідних строків під час воєнного стану.
Тому державним виконавцем Відділу ДВС правильно винесено три постанови 12 вересня 2025 року – про штраф у розмірі 20% від суми заборгованості у 4 320 гривень, у розмірі 30% від суми заборгованості у 12 960 гривень та у розмірі 50% від суми заборгованості у 32 400 гривень.
Зауважується, що порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням передбаченої законом процедури.
Щодо правовідносин з приводу сплати аліментів, то вони є триваючими, а саме до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання чинності нормою закону, застосовується нормативний акт прямої дії у часі. Тому дата виникнення заборгованості не впливає на можливість застосування штрафу до боржника, а визначальним для винесення постанови є встановлення наявності самого боргу та його розмір, який впливає на розмір штрафу. 
Отже, накладення штрафу на підставі оспорюваних постанов не є порушенням прав стягувача чи боржника.
Тому недодержаними судом є норми ч. 1 ст. 5, ст.ст. 14, 18, 71 підпункт 4 п. 10-2 розділу ХІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про виконавче провадження", а також пункт 7 розділу І, пункт 8 розділу ХVІ "Інструкції з організації примусового виконання рішень", затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, у редакції, що діяла на час винесення постанов. 
Крім того, судом залишено без уваги копії постанов від 10 листопада 2025 року про виправлення помилки у процесуальному документі, які було долучено до відзиву на скаргу і де зазначається дата, на яку утворилася заборгованість зі сплати аліментів. 
У поданому відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Мороз Л.С., вважаючи оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Згідно зі ст.ст. 263, 367 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як з`ясовано судом, на виконанні у Відділі ДВС перебуває виконавче провадження ВП № 60938915 на підставі виконавчого листа № 569/4404/19, виданого Рівненським міським судом Рівненської області, яким передбачено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на його утримання в сумі 1 800 гривень щомісячно, починаючи з 04 березня 2019, довічно. 
23 липня 2025 року ним повністю сплачено заборгованість по аліментах у виконавчому провадженні в сумі 96 116,10 гривень. 
В подальшому, 12 вересня 2025 року, державним виконавцем Відділу ДВС Коломійцем М.Л. винесено три постанови про накладення штрафу на боржника. 
У першій постанові про накладення штрафу від 12 вересня 2025 року зазначено, що у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, накладено штраф на боржника у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 4 320 гривень. 
У другій постанові про накладення штрафу від 12 вересня 2025 року зазначено, що у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, накладено штраф на боржника у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 12 960 гривень. 
У третій постанові про накладення штрафу від 12 вересня 2025 року зазначено, що у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, накладено штраф на боржника у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 32 400 гривень. 
Відповідно до цих постанов сумарний розмір застосованого штрафу складає 49 680 гривень.
Вважаючи, що постанови державного виконавця Відділу ДВС є незаконними і суперечать обставинам правовідносин внаслідок того, що станом на момент їх винесення заборгованості за боржником не існувало та вони не містять вказівки про дату утворення заборгованості, 22 жовтня 2025 року в суд звернувся ОСОБА_1 зі скаргою про визнання неправомірними та скасування трьох постанов від 12 вересня 2025 року.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із доведеності і обґрунтованості вимог скаржника, оскільки у жодній із оспорюваних постанов не зазначено періоду, за який утворилася заборгованість, а також дати, станом на яку утворилася заборгованість.
При цьому у розрахунку заборгованості за аліментами вказується, що відповідна заборгованість у розмірі 21 600 гривень існувала станом на 01 січня 2022 року, у розмірі 43 200 гривень – станом на 01 січня 2023 року, у розмірі 64 800 гривень – станом на 01 січня 2024 року. Проте державний виконавець Відділу ДВС у наведені терміни жодних заходів на оплату боржником заборгованості не вживав і штрафу не застосовував. 
Разом з тим 12 вересня 2025 року протягом дня він виніс три оспорювані постанови, якими оштрафовано ОСОБА_1 без зазначення періоду, за який виникла заборгованість, дати, станом на яку утворилася заборгованість, і в той час, коли заборгованість уже була сплачена боржником.
З такими висновками погоджується колегія суддів.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012, зауважено, що скарга на постанову державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки така постанова не є постановою про накладення штрафу в розумінні ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», яка підлягає оскарженню до суду в порядку, визначеному ч. 2 ст. 74 цього Закону, тобто в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення подається до суду, який розглянув як суд першої інстанції.
Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).
Порядок стягнення аліментів визначається статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження», частиною 14 цієї статті передбачено накладення на боржника штрафу у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів, а саме:
- за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
- за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
- за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.
Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.
Крім положень Закону України «Про виконавче провадження», при вирішенні скарги підлягає застосуванню й Інструкція з організації примусового виконання рішень, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню містить окремий розділ XVI з 10 статей, присвячений особливостям виконання рішень про стягнення аліментів.
Пункт 8 глави XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень визначає, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог п. 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, і суму штрафу. 
Приходячи до переконання про залишення апеляційної скарги без задоволення, колегія суддів бере до уваги, що всупереч вимог закону у жодній із оспорюваних постанов, винесених 12 вересня 2025 року державним виконавцем Відділу ДВС Коломійцем М.Л., не зазначено періоду, за який утворилася заборгованість за аліментами. 
У цих постановах вказується, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів у сумі 21 600,00 гривень, у сумі 43 200,00 гривень, у сумі 64 800,00 гривень.
Проте не наведено, станом на яку дату утворилася дана заборгованість, а відповідний рядок у постановах, де мав би міститися такий запис, державним виконавцем не заповнювався. 
Тобто відсутність в оспорюваних постановах запису про дату виникнення заборгованості очевидно не свідчить про допущення державним виконавцем описки чи помилки при її винесенні.
Разом з тим у відзиві на скаргу вказано, що оспорювані постанови винесені за період з 01 серпня 2021 року по 31 липня 2022 року, з 01 серпня 2021 року по 31 липня 2023 року, з 01 серпня 2021 року по 31 липня 2024 року.
Як зазначено у пункті 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, у постанові повинні міститися відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа, а в цьому випадку - це з 24 грудня 2019 року, а не з 01 серпня 2021 року, як про це наведено у відзиві. 
З розрахунку заборгованості, долученому до скарги, вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів оплачена у липні 2025 року, тобто станом на 12 вересня 2025 року заборгованості зі сплати аліментів уже не існувало. 
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18, ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. 
Отже, саме нормами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, було посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, в т.ч. додано до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» норму частини 14, якою запроваджено нарахування штрафів за наявності заборгованості зі сплати аліментів. 
З розрахунку заборгованості за аліментами видно, що заборгованість у розмірі 21 600,00 гривень, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, існувала станом на 01 січня 2022 року; у розмірі 43 200,00 гривень, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, - існувала станом на 01 січня 2023 року; у сумі 64 800,00 гривень, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, - існувала станом на 01 січня 2024 року.
Проте суд зауважив, що державний виконавець у ці строки жодних заходів щодо оплати заборгованості не вживав, а штрафу до ОСОБА_1 станом на 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року, 01 січня 2024 року не застосував. 
Незважаючи на наведені обставини, 12 вересня 2025 року державний виконавець протягом одного дня виніс три постанови про застосування штрафу до ОСОБА_1 , не зазначаючи період, за який виникла заборгованість, та в той час, коли заборгованість уже була оплачена. 
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні справи до застосування підлягають норми права, на застосуванні яких наполягав ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив його скаргу.
Щодо поновлення пропущеного скаржником з поважних причин строку для звернення до суду, то в цій частині ухвала суду попередньої інстанції Відділом ДВС не оскаржувалася, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України підстав для перегляду її в апеляційному порядку у цій частині не вбачається. 
Не можна погодитися з доводами апеляційної скарги про неврахування судом копій постанов від 10 листопада 2025 року, які було долучено до відзиву на скаргу про виправлення помилки у процесуальному документі.
Так, ці постанови винесено державним виконавцем Відділу ДВС Коломійцем М.Л. уже після винесення оспорюваних постанов, ознайомлення з доводами та вимогами скарги ОСОБА_1 і під час розгляду судом справи, тому можна стверджувати, що їх винесено на усунення причин, які були підставою для звернення до суду. 
Цим обставинам суд дав детальну і чітку оцінку, з чим погоджується і колегія суддів.
Тому за обставинами справи не заслуговують на увагу покликання заявника про переривання строків при примусовому виконанні на період до припинення чи скасування воєнного стану та їх встановлення з дня припинення або скасування воєнного стану. 
Спростовуються правильністю висновків суду і аргументи про недодержання судом ч. 1 ст. 5, ст.ст. 14, 18, 71 підпункту 4 п. 10-2 розділу ХІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про виконавче провадження", а також пункту 7 розділу І, пункт 8 розділу ХVІ "Інструкції з організації примусового виконання рішень", затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, у редакції, що діяла на час винесення постанов. 
Решта доводів апеляційної скарги є необґрунтованими і колегією суддів також відхиляються.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального парва при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2025 року– без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 14 квітня 2026 року

Головуючий: С.В. Хилевич
Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків