Номер провадження: 22-ц/813/2876/26 
Справа № 2-4299/10
Головуючий у першій інстанції Галій С. С.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ліпаткіної Елли Володимирівни на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2010 року, ухваленого під головуванням судді Галій С.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, 

встановив:

08.06.2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 600,00 грн., але не менш 30% прожиткового мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з грудня 2007 року по травень 2010 року.
Під час перебування у шлюбі у подружжя народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач зазначала, що починаючи з 2009 року відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.
За таких обставин позивач просила задовольнити її вимоги.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.11.2010 року було стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня пред`явлення позову (а.с.23-24).

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 05.11.2025 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02.11.2010 року було відмовлено (а.с.84).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Ліпаткіна Е.В. ставить питання про скасування заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02.11.2010 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.99-102).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 02.03.2026 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з недостатню кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розглянути дану справу в строки, передбачені національним законодавством, , а також через участь суддів даної колегії суддів в інших цивільних, адміністративних і кримінальних справах, через відключення електроенергії в приміщенні Одеського апеляційного суду,датою ухвалення даного судового рішення є 02.03.2026 року.
При цьому, колегія суддів зазначає, що апеляційне провадження було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.12.2025 року, згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копія ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.118).

Колегією суддів було також враховано, що поштова кореспонденція направлялася позивачу ОСОБА_2 за місцем її проживання. Однак, поштова кореспонденція на вказану адресу повернулася до суду з відміткою «за закінченням строку зберігання» (а.с.120-121).
Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання.
З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Одеським апеляційним судом 30.01.2026 року було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про повідомлення позивача ОСОБА_2 про слухання справи в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, що в сенсі ст. 128 ЦПК України є належним повідомлення (а.с.122-123).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Крім того, суд зазначив, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.23-24). 

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. 

За правилами ч. ч. 1-5 ст. 74 ЦПК України, в редакції, що діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. 
Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбачені абзацом другим ч. 3 ст. 191 цього Кодексу. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. 
Згідно ч. 3 ст. 122 ЦПК України, в редакції, що діяла на час розгляду справи у суді першої інстанції, у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
Проте, судом першої інстанції, у порушення вищевказаних норм закону, не було зроблено запиту до відповідного органу про місце реєстрації відповідача.
Звертаючись із позовом, позивач ОСОБА_2 зазначила адресу відповідача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 (а.с.4).
Однак, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що не зареєстрований, а також ніколи не проживав за вказаною адресою. 
З копії паспорту ОСОБА_1 , доданої до заяви про перегляд заочного рішення суду від 02.11.2010 року, вбачається, що місцем реєстрації ОСОБА_1 , починаючи з 22.08.1997 року є адреса: АДРЕСА_2 (а.с.39).
Крім того, судом першої інстанції під час розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02.11.2010 року було зроблено запит щодо реєстрації місця проживання відповідача та згідно відповіді Департаменту надання адміністративних послуг ОМР місцем реєстрації ОСОБА_1 з 22.08.1997 року є АДРЕСА_2 (а.с.78).

Таким чином, з врахуванням викладених обставин відсутні підстави вважати, що відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи 02.11.2010 року – день ухвалення заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси. 

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема те, що справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не був належним чином сповіщений про час та місце розгляду справи, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог. 

Так, у відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з грудня 2007 року по травень 2010 року (а.с.7).
Під час перебування у шлюбі у подружжя народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).
Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом із матір`ю. 
Відповідач – апелянт у справі ОСОБА_1 , 1981 року народження, є фізично здоровою особою працездатного віку, працездатний.
Відомостей про доходи відповідача ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
Також матеріали справи не містять доказів про працевлаштування позивачки ОСОБА_2 та її доходи.

Апелянт зазначає, що на момент прийняття оскаржуваного рішення суду, розмір мінімальної заробітної плати складав 888,00 грн., а тому стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 600,00 грн. щомісячно є завищеним та необґрунтованим. 

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним із головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.
Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.
Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання заявника апеляційної скарги на те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, оскільки, в сенсі ст. 180 СК України, незважаючи на зазначені доводи, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття та сплачувати аліменти у необхідному та достатньому розмірі для гармонійного розвитку дитини.

За таких обставин, враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог та про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у заявленому позивачем розмірі 600,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повнолітня, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня пред`явлення позову – 08.06.2010 року.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору.
Враховуючи викладене, а також те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на 50%, ОСОБА_1 слід компенсувати судовий збір за рахунок державного бюджету у розмірі 30,50 грн. 

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п.4 ч.1 ст. 374, п. 3 ч.3 ст. 376, с.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
ухвалив: 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ліпаткіної Елли Володимирівни задовольнити частково.
Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2010 року скасувати.
Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНКОПП: НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 (шістсот гривень 00 копійок) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з дня пред`явлення позову - з 08.06.2010 року. 

Компенсувати ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за рахунок державного бюджету судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 30,50 грн. (тридцять гривень 50 копійок). 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду:  С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева