ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"30" березня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/4159/25	

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.
при секретарі судового засідання Меленчук Т.М.
розглянувши справу №916/4159/25

За позовом: Фізичної особи-підприємця Мартинюка Павла Павловича ( АДРЕСА_1 ; код НОМЕР_1 )
До відповідача: Комунального підприємства “Автотранссервіс” (67700, Одеська обл., м.Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, буд. 46; код 32018333)
про стягнення 1020529,40 грн.

Представники:
Від позивача: Мартинюк П. П., паспорт, Клименко С.Ю., ордер
Від відповідача: Боян О.Б., довіреність 

Встановив Фізична особа-підприємець Мартинюк Павло Павлович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства “Автотранссервіс” про стягнення 1020529,40 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.10.2025р. позовну заяву Фізичної особи-підприємця Мартинюка Павла Павловича від 13.10.2025р. вх. № ГСОО 4277/25 залишено без руху. Встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної, які визначено судом в ухвалі суду. Повідомлено Фізичну особу-підприємця Мартинюка Павла Павловича, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
05.11.2025р. до Господарського суду Одеської області позивачем були надані докази, в підтвердження усунення недоліків позовної заяви, які були визначені судом в ухвалі господарського суду Одеської області від 20.10.2025р.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.11.2025р. прийнято позовну заяву Фізичної особи-підприємця Мартинюка Павла Павловича до розгляду та відкрито провадження у справі №916/4159/25, Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "08" грудня 2025 р. о 11:00. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачу відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 08.12.2025р. о 11:00.
25.11.2025р. до суду представником Комунального підприємства “Автотранссервіс” надано клопотання, відповідно до якого відповідач просив суд продовжити строк на подання відзиву на позовну заяву у справі до 03.12.2025р.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.11.2025р. вирішено питання щодо розгляду клопотання Комунального підприємства “Автотранссервіс” від 25.11.2025р. вх. № ГСОО 37597/25 по справі №916/4159/25 без повідомлення учасників справи. Задоволено клопотання Комунального підприємства “Автотранссервіс” від 25.11.2025р. вх. № ГСОО 37597/25 по справі №916/4159/25 та продовжено відповідачу процесуальний строк на надання відзиву у строк до 03.12.2025р. включно.
03.12.2025р. до суду представником відповідача надано відзив.
08.12.2025р. до суду надійшло клопотання від представника позивача про проведення підготовчого засідання за його відсутності. 
08.12.2025р. судом, без оформлення окремого документа, було постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 19.01.2026р. о 12:30, із викликом учасників справи в судове засідання. 
19.01.2026р. до суду позивачем надано відповідь на відзив.
19.01.2026р. до суду позивачем надано клопотання про виклик свідка. 
19.01.2026р. до суду позивачем надано пояснення.
19.01.2026р. до суду позивачем надано клопотання про залучення додаткових доказів, з урахуванням заперечень, що були надано відповідачем.
19.01.2026р. суд, без оформлення окремого документа, постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 09.02.2026р. об 11:00, із викликом учасників справи в судове засідання.
09.02.2026р. до суду надійшла заява від представника відповідача про відкладення підготовчого засідання. 
На задоволення заяви представника відповідача, 09.02.2026р. судом, без оформлення окремого документа, було постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 23.02.2026р. о 10:45, із викликом учасників справи в судове засідання. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.02.2026р. повідомлено Комунальне підприємство “Автотранссервіс” про підготовче засідання, яке відбудеться "23" лютого 2026 р. о 10:45.
09.02.2026р. суд, залишив без задоволення клопотання позивача від 19.01.2026р. (вх.1911/26) про виклик свідків, у зв`язку з відсутності нотаріально посвідченої заяви свідка.
09.02.2026р. суд, без оформлення окремого документа, постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 23.02.2026р. о 10:45, із викликом учасників справи в судове засідання.
20.02.2026р. до суду подано заяви свідків.
23.02.2026р. судом, без оформлення окремого документа, було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 березня 2026р. о 12:30, із викликом учасників справи у судове засідання.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.02.2026р. повідомлено Комунальне підприємство “Автотранссервіс” про судове засідання по розгляду справи по суті, яке відбудеться "16" березня 2026 р. о 12:30. Викликано представників учасників справи у судове засідання, призначене на 16.03.2026р. о 12:30.
13.03.2026р. до суду надійшло клопотання від представника відповідача про відкладення розгляду справи.
На задоволення клопотання представника відповідача, 16.03.2026р. судом було оголошено перерву по розгляду справи по суті до 23.03.2026р. о 12:40, із викликом учасників справи в судове засідання. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.03.2026р. повідомлено учасників справи про судове засідання, яке відбудеться "23" березня 2026 р. о 12:40.
23.03.2026р. судом оголошено перерву у розгляді справи по суті до 30.03.2026р. о 13:00, із викликом учасників справи в судове засідання.
У судовому засіданні 30.03.2026 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 02.04.2026 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

Позивачем в обґрунтування поданого позову було зазначено суду, що 22.01.2025р. між Фізичною особою-підприємцем Мартинюком Павлом Павловичем та Комунальним підприємством “Автотранссервіс” було укладено Договір №22/01, за умовами якого виконавець зобов`язується власними силами надати послуги за кодом ДК 021:2015:90510000-5 Утилізація сміття та поводження зі сміттям (Послуги з вивезення великогабаритних відходів (збирання, вивезення та утилізація) (надалі – послуги) на підставі законодавства про відходи, санітарних норм і правил, в обумовлений цим Договором строк, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити на умовах, передбачених цим Договором, зазначені послуги.
Відповідно до п. 9.1. Договору №22/01 від 22.01.2025р. визначено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє по 31 грудня 2025 року, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань, а в частині розрахунків – до їх повного виконання.
Умовами п. 2.5. Договору №22/01 від 22.01.2025р. узгоджено, що обсязі та якість фактично наданих послуг фіксується в Актах приймання-передачі наданих послуг, які підписуються Виконавцем та Замовником, Замовник протягом п`яти робочих днів після отримання Акту приймання-передачі наданих послуг повинен його підписати або надати вмотивовану письмову відмову від приймання послуг. Послуги, надані неякісно або не в повному обсязі фіксуються у відповідному акті представниками Замовника і не включаються в Акт приймання-передачі послуг та не оплачуються.
Відповідно до п. 2.6. Договору №22/01 від 22.01.2025р., підписані сторонами Акти приймання-передачі наданих послуг та наданий Виконавцем рахунок є підставою для оплати послуг Виконавця. 
Згідно до п. 3.2. Договору №22/01 від 22.01.2025р., оплата за надані послуги здійснюється Замовником щомісяця, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця, зазначений у Договорі на підставі належним чином оформлених Актів приймання-передачі наданих послуг за попередній календарний місяць, підписаних Сторонами, протягом 20 банківських днів від дати їх підписання. У випадку затримки оплати наданих послуг Замовником через відсутність коштів на розрахунковому рахунку, Замовник зобов`язується провести оплату Виконавцю протягом 10 банківських днів з дня надходження коштів на свій рахунок. 
Відповідно до п. 4.2.1. Договору №22/01 від 22.01.2025р. визначено, що Виконавець має право отримувати оплату за надані послуги в розмірах і в строки, обумовлені в цьому Договорі та п.п. 4.3.1., 4.3.2. Договору №22/01 від 22.01.2025р передбачено, що Замовник зобов`язується приймати надані послуги шляхом підписання Актів приймання-передачі наданих, та своєчасно здійснювати оплату за надані послуги на умовах визначених Договором. 
Під час підписання Договору №22/01 від 22.01.2025р. Сторонами також підписано Специфікацію, яка є невід`ємним додатком до Договору на загальну суму в 307000,00 грн.
Позивачем було зазначено суду, що на підтвердження отримання послуг 31.03.2025р., 30.04.2025 р. було складено Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 3 до Договору №22/01 від 22.01.2025р., та Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 4 до Договору №22/01 від 22.01.2025р., які підписані Сторонами. 
За твердженнями позивача, Комунальне підприємство «Автотранссервіс», не виконує зобов`язання за Договором №22/01 від 22.01.2025р., а саме не оплачує виконані роботи позивачем у розмірі 476579,40 грн.
18.02.2025р. між Фізичною особою-підприємцем Мартинюком Павлом Павловичем та Комунальним підприємством “Автотранссервіс” було укладено Договір №18/02, за умовами якого виконавець зобов`язується власними силами надати послуги за кодом ДК 021:2015:90510000-5 Утилізація сміття та поводження зі сміттям (Послуги з вивезення великогабаритних відходів (збирання, вивезення та утилізація) (надалі – послуги) на підставі законодавства про відходи, санітарних норм і правил, в обумовлений цим Договором строк, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити на умовах, передбачених цим Договором, зазначені послуги.
Відповідно до п. 9.1. Договору №18/02 від 18.02.2025р. визначено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє по 31 грудня 2024 року, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань, а в частині розрахунків – до їх повного виконання.
Умовами п. 2.5. Договору №18/02 від 18.02.2025р. узгоджено, що обсязі та якість фактично наданих послуг фіксується в Актах приймання-передачі наданих послуг, які підписуються Виконавцем та Замовником, Замовник протягом п`яти робочих днів після отримання Акту приймання-передачі наданих послуг повинен його підписати або надати вмотивовану письмову відмову від приймання послуг. Послуги, надані неякісно або не в повному обсязі фіксуються у відповідному акті представниками Замовника і не включаються в Акт приймання-передачі послуг та не оплачуються.
Відповідно до п. 2.6. Договору №18/02 від 18.02.2025р., підписані сторонами Акти приймання-передачі наданих послуг та наданий Виконавцем рахунок є підставою для оплати послуг Виконавця. 
Згідно до п. 3.2. Договору №18/02 від 18.02.2025р., оплата за надані послуги здійснюється Замовником щомісяця, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця, зазначений у Договорі на підставі належним чином оформлених Актів приймання-передачі наданих послуг за попередній календарний місяць, підписаних Сторонами, протягом 20 банківських днів від дати їх підписання. У випадку затримки оплати наданих послуг Замовником через відсутність коштів на розрахунковому рахунку, Замовник зобов`язується провести оплату Виконавцю протягом 10 банківських днів з дня надходження коштів на свій рахунок. 
Відповідно до п. 4.2.1. Договору №18/02 від 18.02.2025р. визначено, що Виконавець має право отримувати оплату за надані послуги в розмірах і в строки, обумовлені в цьому Договорі та п.п. 4.3.1., 4.3.2. Договору №18/02 від 18.02.2025р. передбачено, що Замовник зобов`язується приймати надані послуги шляхом підписання Актів приймання-передачі наданих, та своєчасно здійснювати оплату за надані послуги на умовах визначених Договором. 
Під час підписання Договору №18/02 від 18.02.2025р. Сторонами також підписано Специфікацію, яка є невід`ємним додатком до Договору на загальну суму в 5500000,00 грн.
Позивачем було зазначено суду, що на підтвердження отримання послуг 28.02.2025р., 31.03.2025р. та 30.04.2025р. було складено Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 1 до Договору №18/02 від 18.02.2025р., Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 2 до Договору №18/02 від 18.02.2025р. та Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 3 до Договору №18/02 від 18.02.2025р., які підписані Сторонами. 
За твердженнями позивача, Комунальне підприємство «Автотранссервіс», не виконує зобов`язання за Договором №18/02 від 18.02.2025р., а саме не сплачує виконані роботи позивачем у розмірі 549950,00 грн.
Надаючи відзив, відповідачем було зазначено суду, що станом на дату подання відзиву оригінали актів виконаних робіт від позивача до відповідача не надходили, що є юридично значущим фактом. За твердженнями відповідача, за заявками фактичне виконання робіт відсутнє, що унеможливлює підтвердження виникнення будь-якого грошового зобов`язання.
Відсутність у відповідача актів виконаних робіт унеможливлює для відповідача встановлення факту надання послуг, їх реального обсягу та вартості, що є обов`язковою передумовою виникнення будь-якого грошового зобов`язання, проведення внутрішньої перевірки щодо правомірності та обґрунтованості заявленої позивачем суми боргу. 
Відповідачем було зазначено суду, що за відсутності актів виконаних робіт Комунальне підприємство «Автотранссервіс» позбавлене можливості підтвердити реальність та обсяг заявлених до стягнення робіт, а також провести належний бухгалтерський облік відповідно до вимог законодавства. 
За посиланням відповідача, ненадання позивачем актів свідчить про відсутність юридичного факту, з яким закон пов`язує виникнення правовідносин.
На думку відповідача, будь-які дії, на які посилається позивач не створюють жодних правових наслідків, акти та рахунки фактури не надходили до відповідача та у підприємства не виник обов`язок щодо їх розгляду, прийняття або оплати. 
На переконання відповідача, Комунальне підприємство «Автотранссервіс» вважає, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів, які б підтверджували законність та обґрунтованість заявлених до стягнення коштів, позивач не довів фактичного надання послуг або виконання робіт у обсягах і в порядку, що узгоджені за договорами, а також не підтвердив належним чином приймання виконаних робіт з боку відповідача.
Надаючи відповідь на відзив, позивачем було зазначено суду, що наявність підпису та печатки відповідача на актах беззаперечно свідчить про прийняття результатів робіт Замовником та підтверджує факт належного виконання Позивачем своїх договірних зобов`язань. Сукупність вказаних доказів свідчить не лише про формальне оформлення документів, а й про реальне виконання робіт, їх обсяг, періодичність та господарський характер правовідносин між сторонами. Фактичне користування результатами виконаних робіт, відсутність будь-яких претензій у встановлений договором строк, а також наявність підписаного акту свідчать про прийняття робіт без зауважень, що виключає можливість подальшого заперечення факту їх виконання.
Також позивачем надавались пояснення та було зазначено, що заявки оформлені відповідно до умов Договору та підтверджують ініціативу й волевиявлення саме відповідача щодо замовлення відповідних послуг, що, у свою чергу, є належною правовою підставою для виникнення у позивача обов`язку з їх виконання та у відповідача обов`язку з оплати.
Позивачем було зазначено суду, що доводи відповідача зводяться виключно до формальних зауважень, спрямованих на ухилення від виконання грошового зобов`язання, та не спростовують факту реального надання послуг і виникнення у відповідача обов`язку з їх оплати відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства України.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов таких висновків.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Перелік можливих способів захисту цивільних прав та інтересів фізичних і юридичних осіб наведено в частині другій названої статті. Крім того, в цій частині зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Усі законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню лише з урахуванням того, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Водночас, застосування конкретного способу захисту цивільного права при здійсненні судового провадження залежить від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, характеру його порушення, а також здатності відновити порушене право (усунути чи компенсувати наслідки цього порушення) у такий спосіб.
У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог, але зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації їх прав. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально.
Такої позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду, про що свідчить наведене в її постановах від 30.06.2021 у справі №9901/172/20, від 01.07.2021 у справі №9901/381/20, від 26.10.2021 у справі №766/20797/18, від 01.02.2022 у справі №750/3192/14, від 22.09.2022 у справі №462/5368/16-ц, від 04.07.2023 у справі №233/4365/18, від 03.04.2024 у справі №917/1212/21.
Як з`ясовано судом, правовідносини між Фізичною особою-підприємцем Мартинюком Павлом Павловичем, як Виконавцем, та Комунальним підприємством “Автотранссервіс”, як Замовником, виникли на підставі укладених між ними Договору №22/01 від 22.01.2025р. та Договору №18/02 від 18.02.2025р. 
Згідно із ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Отже, судом з`ясовано, що господарські зобов`язання між сторонами у даній справі виникли на підставі договорів, які за своєю правовою природою є договорами про надання послуг. 
За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України. якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України,, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За наявними в матеріалах справи доказами судом встановлено, що відповідно до Акту №3 від 31.03.202р. прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) по Договору №22/01 від 22.01.2025р. позивачем були надані послуги у розмірі 326296,08 грн. (а.с. 27, т.1) та відповідно до Акту №4 від 30.04.2025р. прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) по Договору №22/01 від 22.01.2025р. позивачем були надані послуги у розмірі 150283,32грн. (а.с. 28, т.1) та зазначені акти підписані з боку відповідача та скріплені печаткою Комунального підприємства “Автотранссервіс”.
Також, судом встановлено, що відповідно до Акту №1 від 28.02.2025р. прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) по Договору №18/02 від 18.012.2025р. позивачем були надані послуги у розмірі 133375,00 грн. (а.с. 16, т.1), відповідно до Акту №2 від 31.03.2025р. прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) по Договору №18/02 від 18.012.2025р. позивачем були надані послуги у розмірі 361625,00 грн. (а.с. 29, т.1), відповідно до Акту №3 від 30.04.2025р. прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) по Договору №18/02 від 18.012.2025р. позивачем були надані послуги у розмірі 48950,00 грн. (а.с. 30, т.1), та зазначені акти підписані з боку відповідача та скріплені печаткою Комунального підприємства “Автотранссервіс”.
На спростування доводів та тверджень відповідача, суд зауважує, що матеріали справи не містять та відповідач не надав позивачеві мотивованої відмови від підписання актів наданих послуг за договорами, не висловив жодних заперечень щодо факту отримання послуг, що були надані позивачем за договорами, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про безпідставність ухилення відповідача від виконання зобов`язання з оплати наданих послуг, що були здійснення позивачем в рамках виконання укладених з відповідачем договорів. 
Відповідно до ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Суд зазначає, що акт виконаних робіт (надання послуг) – це первинний документ бухгалтерського обліку, який використовується для підтвердження факту виконання робіт чи надання послуг однією стороною та прийняття їх іншою стороною за договором. Він складається у письмовій формі, підписується замовником і виконавцем та має юридичну силу. В акті виконаних робіт, надання послуг обов`язково мають бути: дата та місце складання, реквізити сторін (назва, код, адреса), посилання на договір, опис і обсяг виконаних робіт/послуг, їх вартість, підписи уповноважених осіб та печатки (за наявності). 
На спростування заперечень відповідача щодо надання послуг позивачем, суд зазначає, що з моменту підписання актів виконаних робіт виникають підстави для остаточних розрахунків між сторонами, а також для відображення господарської операції в обліку та акти виконаних робіт (наданих послуг) є доказом того, що зобов`язання за договором виконані належним чином та у даній справі судом з`ясовано, що акти надання послуг, що були покладено позивачем в підстави позову, підписані з боку відповідача та скріплені печаткою підприємства.
Суд зазначає, що матеріали справи не містять та відповідачем не доведено суду жодними доказами про недостовірність інформації, зазначеної у актах прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), стягнення заборгованості за якими є предметом розгляду даної справи. 
Як з`ясовано судом, на доказах підтвердження наданих замовнику послуг, а саме на актах прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) визначено вартість, зміст та обсяг фактично наданих послуг, та зворотнього відповідачем доведено не було, доводи та посилання позивача не спростовано. 
Додатково суд зазначає, що укладаючи Договір сторонами було визначено, а саме п.2.4. Договору, що факт надання послуг підтверджується підписанням Акту приймання-передачі наданих послуг, що і було зроблено з боку Комунального підприємства “Автотранссервіс”, та іншого відповідачем доведено суду не було. 
Також, факт ненадання, надання не в повному обсязі або неякісного надання послуг підтверджується внесенням даних про це до Акту приймання-передачі наданих послуг (п.5.7. Договору), однак, як встановлено судом, таких відомостей спірні Акти приймання-передачі наданих послуг не містять та доводи відповідача не підтверджуються матеріалами справи. 
Крім того, при оцінці наданих сторонами доказів, суд враховує, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 ст. 14 ГПК України).
Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Суд звертається до власної правової позиції, наведеної у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18, від 13.01.2020 у справі №908/510/19.
Частинами першою, другою статті 87 ГПК України передбачено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.
За змістом статті 88 ГПК України, показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.
Частина перша статті 89 ГПК України встановлює, що свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.
Таким чином, заява свідка є доказом, який за умови дотримання вимог процесуального закону щодо її форми, підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами у справі відповідно до статті 86 ГПК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №911/1382/18.
Суд зазначає, що матеріали даної справи містять нотаріально посвідчені заяви свідків. (а.с. 87 та а.с. 89, т. 2). 
Відповідно до заяви свідка - ОСОБА_1 , який у період з 10.01.2025р. по 01.05.2025р. обіймав посаду керівника (т.в.о. начальника Комунального підприємства “Автотранссервіс”) було зазначено, що у вказаний період між Фізичною особою-підприємцем Мартинюком Павлом Павловичем та Комунальним підприємством “Автотранссервіс” були укладені: Договір №22/01 від 22.01.2025р. та Договір №18/02 від 18.02.2025р. 
Також, ОСОБА_1 було зазначено, що ним власноручно було підписано та скріплено печаткою Комунального підприємства “Автотранссервіс” акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг): Акт №3 від 31.03.2025р. до Договору №22/01 від 22.01.2025р., Акт №2 від 31.03.2025р. до Договору №18/01 від 18.02.2025р., Акт №3 від 30.04.2025р. до Договору №18/02 від 18.02.2025р., Акт №4 від 30.04.2025р. до Договору №22/01 від 22.01.2025р. та повідомлено, що Фізичною особою-підприємцем Мартинюком здійснено надання послуг з вивезення великогабаритних відходів (збирання, вивезення та утилізація), а також з вивезення твердих побутових відходів (змішаних) відповідно до умов зазначених договорів та вказано, що заборгованість виникла через брак коштів на підприємстві. 
Відповідно до заяви свідка – ОСОБА_2 , який обіймав посаду головного інженера Комунального підприємства “Автотранссервіс” і як головний інженер мав право підписувати акти прийому-передачі виконаних робіт, було зазначено, що він власноруч підписав та скріпив печаткою Комунального підприємства “Автотранссервіс” акт прийому-передачі №1 від 28.02.2025р. до Договору №18/02 від 18.02.2025р.
Також було повідомлено, що Фізичною особою-підприємцем Мартинюком Павлом Павловичем фактично здійснено надання послуг з вивезення великогабаритних відходів (збирання, вивезення та утилізація), а також з вивезення твердих побутових відходів (змішаних) відповідно до умов зазначених договорів та вказано, що причини не розрахунку невідомі.
З урахуванням всього вищевикладеного, дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору №22/01 від 22.01.2025р. та Договору №18/02 від 18.02.2025р. щодо оплати вартості отриманих ним послуг, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 543950,00 грн. за Договором №18/02 від 18.02.2025р. та заборгованості у розмірі 476579,40грн. за Договором №22/01 від 22.01.2025р. - підлягають задоволенню судом.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Суд наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №911/2243/18, від 18.05.2021 у справі №916/2255/18, від 05.11.2019 у справі №915/641/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 26.02.2019 у справі №914/385/18 та від 05.02.2019 у справі №914/1131/18.
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №916/2620/20, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.11.2019 у справі №902/761/18 та від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 15307,94 грн. покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

1.Позовну заяву Фізичної особи-підприємця Мартинюка Павла Павловича – задовольнити повністю.
2.Стягнути з Комунального підприємства “Автотранссервіс” (67700, Одеська обл., м.Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, буд. 46; код 32018333) на користь Фізичної особи-підприємця Мартинюка Павла Павловича ( АДРЕСА_1 ; код НОМЕР_1 ) заборгованість за виконані роботи по Договору від 18.02.2025р. №18/02 у розмірі 543950 (п`ятсот сорок три тисячі дев`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп., заборгованість за виконані роботи по Договору від 22.01.2025р. №22/01 у розмірі 476579 (чотириста сімдесят шість тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 40 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 15307 (п`ятнадцять тисяч триста сім) грн. 94 коп.

Повне рішення складено 02 квітня 2026 р.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко