ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/9322/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Волдінера Ф.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради, відповідно до якого просить суд:
1) визнати протиправними дії та скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради, щодо відмови мені, ОСОБА_1 у виплаті грошової компенсації за самостійне санаторно-курортне лікування;
2) зобов`язати виконавчий комітет Луцької міської ради повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо виплати грошової компенсації за самостійне санаторно-курортне лікування та вирішити питання про проведення компенсації з урахуванням висновків суду.
Позов мотивований тим, що відповідач протиправно не виплатив позивачці компенсацію за самостійне лікування.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України).
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив з тих підстав, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-IX («Прикінцеві положення»), на поточний рік зупинено дію статті 29 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», яка передбачає виплату грошової компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування. 
З доданої копії зворотного талону до путівки №116920, у якому вбачається термін перебування ОСОБА_1 на лікуванні в ДП «Клінічний санаторій Пирогова Курорт Куяльник» з 08.07.2024 по 19.07.2024, а саме: 12 днів. 
З огляду абзацу 4 пункту 3 Порядку 150 документ про сплату повної вартості санаторно-курортної путівки має становити строк санаторно-курортного лікування не менш як 18 днів, тобто підтверджуючі документи надані Позивачем про тривалість перебування ним на лікуванні є меншою, ніж передбачено чинним законодавством. 
Позивач надав суду відповідь на відзив, згідно якої не погодився з аргументами відповідача та підтримав заявлені позовні вимоги.
Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, враховуючи наступне.
Позивач. є особою з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва 1 групи та з 17.03.2023 перебуває на обліку в департаменті соціальної політики для забезпечення санаторно-курортним лікуванням.
ОСОБА_1 звернувся на урядову гарячу лінію щодо виплати грошової компенсації за самостійне лікування, на що виконавчим комітетом Луцької міської ради надано рішення №34.7-6/456/2025 від 02.03.2025.
У вказаному рішенні зазначено, що згідно Порядку виплати деяким категоріям осіб з інвалідністю грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2007 №150 (далі - Порядок №150) право на грошову компенсацію за самостійне лікування настає з дня звернення із заявою про її виплату один раз на три календарних роки (рахуючи рік, коли особа з інвалідністю проходила самостійно санаторно-курортне лікування). Виплати пов`язані з виплатою грошової компенсації за самостійне лікування, покривається за рахунок коштів державного бюджету в межах видатків, передбачених Мінсоцполітики на цю мету. 
Також зазначено, що відповідно до прикінцевих положень Закону України від 19.11.2024 №4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік», на поточний зупинено дію статті 29 Закону України від 06.10.2005 №2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», яка передбачає виплату грошової компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування.
26.07.2024 позивач звернувся із заявою, у якій просив повернути кошти в сумі 14300,00 грн за самостійне лікування в санаторії «Куяльник» м. Одеса.
Листом Департамент соціальної та ветеранської політики Луцької сільської ради від 13.08.2024 №11.2-9/8970/2024 повідомив, що відсутні підстави для виплати грошової компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування та відшкодування коштів за проїзд особам з інвалідністю не проводиться.
Надаючи оцінку доводам позивача про порушення його прав, суд враховує наступні положення законодавства.
За змістом статті 29 Закону України від 06.10.2005 №2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» грошова компенсація замість санаторно-курортної путівки і компенсація вартості самостійного санаторно-курортного лікування виплачується особам з інвалідністю, законним представникам дітей з інвалідністю на підставі медичних рекомендацій відповідно до законодавства, що визначає їх право на безоплатне забезпечення санаторно-курортним лікуванням.
Грошову компенсацію замість санаторно-курортної путівки і компенсацію вартості самостійного санаторно-курортного лікування призначає і виплачує місцевий орган виконавчої влади, який відповідно до своїх повноважень забезпечує санаторно-курортне лікування осіб з інвалідністю, категорії яких визначені законом.
Порядок виплати і розміри грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки і компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування визначаються Кабінетом Міністрів України.
Механізм виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування деяким категоріям осіб з інвалідністю, та її розміри визначені Порядком виплати деяким категоріям осіб з інвалідністю грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2007 №150 (далі - Порядок №150).
Пунктом 2 Порядку №150 передбачено, що виплата грошової компенсації за путівку та за самостійне лікування проводиться на підставі медичних рекомендацій відповідно до законодавства, що визначає право осіб з інвалідністю на безоплатне забезпечення санаторно-курортним лікуванням, у розмірах, визначених відповідно до пункту 4 цього Порядку, структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчим органом міської ради міста обласного значення, районної у місті у разі її утворення (крім мм. Києва та Севастополя) ради за місцем перебування на обліку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням: особам, інвалідність яких пов`язана з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, що потребують лікування супутніх захворювань відповідно до медичних рекомендацій, якщо протягом трьох календарних років такі особи не одержували безоплатної путівки до санаторно-курортного закладу і не виплачувалася за це грошова компенсація за путівку та за самостійне лікування у зазначений період Фондом соціального страхування; іншим особам з інвалідністю, якщо вони протягом трьох календарних років не одержували безоплатної путівки до санаторно-курортного закладу.
Відповідно до пункту 3 Порядку №150 підставою для виплати грошової компенсації за путівку та за самостійне лікування є такі документи: заява особи з інвалідністю про виплату грошової компенсації; медична довідка за формою 070-О щодо необхідності забезпечення санаторно-курортним лікуванням; документ про сплату повної вартості санаторно-курортної путівки строком санаторно-курортного лікування не менш як 18 днів, що засвідчує проходження особою з інвалідністю санаторно-курортного лікування (тільки для виплати грошової компенсації за самостійне лікування); посвідчення особи з інвалідністю, що підтверджує її належність до категорії громадян, зазначених у пункті 2 цього Порядку.
Згідно з пунктом 4 Порядку №150 грошова компенсація за путівку та за самостійне лікування нараховується і виплачується в таких розмірах (округлених до однієї гривні): особам з інвалідністю I та II групи - 75 відсотків, III групи - 50 відсотків розміру середньої вартості санаторно-курортної путівки, що обчислюється з розрахунку 35 відсотків (з округленням до однієї гривні) розміру одного прожиткового мінімуму, щороку встановленого законом на 1 січня відповідного року для осіб, які втратили працездатність.
Аналіз вказаних норм свідчить, що однією з підстав для отримання особою з інвалідністю грошової компенсації самостійне санаторно-курортне лікування є факт неотримання протягом трьох календарних роки (рахуючи рік, коли особа з інвалідністю проходила самостійно санаторно-курортне лікування)
За інформацією відповідача позивач 26.07.2024 подала заяву про повернення йому коштів за самостійне санаторно-курортне лікування. Вказані обставини не є спірними та не заперечуються сторонами.
Водночас спірною обставиною в межах правовідносин у цій справі є факт звернення позивача до відповідача у липні 2024 року з заявою про грошову компенсацію за самостійне санаторно-курортне лікування.
Таким чином, відповідач не пропустив трирічний термін щодо забезпечення останнього грошовою компенсації за самостійне санаторно-курортне лікування.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку що у задоволенні позову необхідно відмовити.
Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф.А. Волдінер