ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 679/944/25
Провадження № 33/820/275/26

Суддя Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н..П., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника, адвоката Талалая Андрія Славомировича, представника потерпілого ОСОБА_2 , адвоката Волкова Сергія Вікторовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 , адвоката Талалая Андрія Славомировича, на постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02 березня 2026 року,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , керівника підприємства ТОВ «ВЕЛД ГРУП»,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на підставі п.7 ст. 247 КУпАП провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

За постановою суду, 30 червня 2025 року об 11 год 20 хв в м. Нетішин по вул. Лісова, 1 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи із другорядної дороги не надав перевагу в русі транспортному засобу «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, чим допустив зіткнення, яке призвело до механічних пошкоджень двох транспортних засобів. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із постановою, захисник ОСОБА_1 , адвокат Талалай А.С., подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у даній справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Постанову вважає незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Стверджує, що внаслідок перевищення ОСОБА_2 дозволеної швидкості руху ОСОБА_1 був позбавлений можливості правильно оцінити дистанцію до автомобіля «Toyota Prius», 
На його думку, винуватцем ДТП є саме ОСОБА_2 , який порушив п. 12.4, 12.9 б Правил дорожнього руху, перевищивши дозволену у населеному пункті швидкість руху.
Вважає, що висновок експерта є суперечливим, таким, що викликає сумніви.
Крім того, зіткнення автомобілів відбулося поза перехрестям, тому у діях ОСОБА_1 відсутнє порушення п.п. 16.3, 16.11 ПДР.
Поза увагою суду залишилося й те, що відеозаписи з відеореєстратора автомобіля «Toyota Prius» та з бодікамери його пасажира ОСОБА_3 відсутні.
Також, на думку адвоката, постановляючи рішення про закриття провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, суд безпідставно визнав ОСОБА_1 винним, оскільки у даному випадку винуватість особи не встановлюється.

Разом з тим, адвокат Талалай А.С. просив поновити строк на апеляційне скарження постанови, посилаючись на те, що такий пропустив з поважних причин.
Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.
Так, відповідно до вимог ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Як вбачається із матеріалів справи, оскаржена постанова Нетішинського міського суду Хмельницької області винесена 02 березня 2026 року. Повний її текст складено та проголошено 06 березня 2026 року. Копію постанови адвокат Талалай А.С. отримав лише 07 березня 2026 року. Отже, саме цього дня він дізнався про мотиви прийнятого рішення. 
Тому, останнім днем подачі апеляційної скарги було 16 березня 2026 року (з урахуванням вихідних). Цього ж дня адвокат Талалай А.С. подав апеляційну скаргу через систему «Електронний суд», що підтверджується відміткою на штемпелі вхідної кореспонденції суду.
Враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з поважних причин не спростовуються матеріалами справи, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст. 129 ч. 1 п. 8 Конституції України), клопотання підлягає задоволенню, а строк на подачу апеляційної скарги – поновленню. 

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника, адвоката Талалая А.С., на підтримку поданої апеляційної скарги, представника потерпілого ОСОБА_2 , адвоката Волкова С.В., який заперечив проти її задоволення, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Вимоги ст.ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Аналіз матеріалів даної справи свідчить про те, що суд під час її розгляду дотримався зазначених вимог закону.
Диспозицією ст. 124 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність наступає при порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Наведена норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до конкретних правил дорожнього руху, порушення вимог яких має бути у причинному зв`язку з їх наслідками.
Пункт 16.11 ПДР України встановлює, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

У судовому засіданні місцевого суду  ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зокрема, у порушенні п. 16.11 ПДР України, не визнав. Пояснив, що 30 червня 2025 року він, керуючи автомобілем «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , з пасажиром ОСОБА_4 , рухався по вул. Лісова в м. Нетішин. Виїхавши на Т–подібне перехрестя, призупинився, подивився в ліву сторону, пересвідчився, що автомобілі, які рухалися по головній дорозі, були дуже далеко та здійснив поворот праворуч. Проїхавши близько 10-15 метрів в дзеркало заднього виду побачив, що до нього ззаду швидко наближається автомобіль. Після цього відразу відбувся удар в задню частину його автомобіля і він злетів в кювет з лівої сторони. ОСОБА_1 також пояснив, що коли він виїхав на перехрестя, то не бачив чи були увімкнені проблискові маячки на поліцейському автомобілі, оскільки на той час, коли він виконував маневр повороту, такий автомобіль був від нього дуже далеко. На його думку, саме перевищення ОСОБА_2 дозволеної швидкості руху більш ніж в два рази стало причиною ДТП.
Отже, ОСОБА_1 фактично підтвердив, що він здійснював виїзд із другорядної дороги на головну. Перед виїздом бачив як по головній дорозі зліва рухався автомобіль потерпілого, однак не надав йому перевагу в русі та здійснив виїзд, розраховуючи, що він знаходиться на значній відстані.

Незалежно від того, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не визнав, його винуватість підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених місцевим судом.
Так, у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_2 , показав, що 30 червня 2025 року разом із ОСОБА_5 поверталися із м. Славута. Рухаючись автомобілем «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. Енергетиків із ввімкненими синіми маячками для позначення службового автомобіля, під`їжджаючи ближче до повороту на вул. Лісову, розуміючи, що в`їжджає в населений пункт, він почав здійснювати гальмування, щоб зменшити швидкість руху, яка на той час була до 90 км/год. Тоді ж помітив, що з правової сторони, з вул. Лісової виїжджає синій автомобіль на вул. Енергетиків, водій якого, на його думку, перед виїздом не подивився в ліву сторону чи є інші автомобілі на вул. Енергетиків, не переконався в безпечності свого маневру. У зв`язку із цим, він відразу ж застосував екстрене гальмування щоб уникнути зіткнення. При цьому побачив, що синій автомобіль, який їхав попереду, ніби трохи призупинився, його швидкість була невелика і ДТП не вдалося уникнути – відбулося зіткнення, внаслідок якого синій автомобіль викинуло в кювет. Також зазначив, що дорожньо-транспортна пригода сталася за межами перехрестя. Однак, саме місце зіткнення знаходилось набагато ближче до перехрестя, ніж зафіксовано під час документування події. Про це, зокрема, свідчать наявні на проїзній частині сліди гальмування автомобіля Skoda.

Допитаний в судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_6 , пасажир автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , показав, що 30 червня 2025 року близько 11 год вони із водієм ОСОБА_1 рухалися по вул. Лісовій в сторону магазину «Сільпо». Перед виїздом з повороту на головну дорогу зупинилися, переконалися, що поблизу відсутні автомобілі. Тому, здійснили маневр повороту праворуч. Проїхавши певну відстань, він почув свист і сильний удар в задню частину автомобіля, від чого авто викинуло з дороги в кювет. Свідок зазначив, що перед здійсненням повороту в межах видимості не було видно ні фар, ні проблискових маячків поліцейського автомобіля. Після виїзду на головну дорогу ОСОБА_1 не зупинявся.

Свідок ОСОБА_3 , пасажир автомобіля «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 , показала, що 30 червня 2025 року вони із ОСОБА_2 рухалися по вул. Енергетиків в сторону м. Нетішин з увімкненими проблисковими маячками. Чи був увімкнений звуковий сигнал не пам`ятає. Під час руху, вже при гальмуванні помітила, що водій транспортного засобу Skoda синього кольору здійснив виїзд на головну дорогу, не давши їх автомобілю перевагу в русі. Їй здалося, що перед виїздом на головну дорогу водій вищевказаного транспортного засобу зупинився, пригальмував і після цього продовжив рух. У зв`язку із цим, водій ОСОБА_2 застосував екстрене гальмування, але зіткнення все таки відбулося. Автомобіль Skoda викинуло в ліву сторону, а їх автомобіль зупинився в напрямку руху. В подальшому відбулося документування ДТП. На її думку, водій автомобіля Skoda почав повертати на головну дорогу, коли від нього до їх автомобіля було орієнтовно 50-70 метрів, тобто службовий автомобіль Toyota Prius на той час вже був в полі його зору. Також, свідок вважає, що зіткнення відбулось на перехресті, але після цього їх автомобіль ще трохи проїхав вперед перед тим, як зупинився.

Свідок ОСОБА_7 , допитаний в судовому засіданні місцевого суду, показав, що 30 червня 2025 року він, керуючи автомобілем, виїхав від магазину «Сільпо», повернув ліворуч, проїхав до повороту на вул. Лісову, призупинився десь на середині перехрестя, увімкнув лівий покажчик повороту і в цей час побачив, що навпроти рухається поліцейський автомобіль, на його думку, зі швидкістю до 100 км/год. В цей же час, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , призупинився на перехресті та повернув праворуч з вул. Лісової. Секунди через 3-4 після цього, коли поліцейський автомобіль знаходився на відстані близько 150 метрів від його автомобіля, він зрозумів, що це авто явно не зупиниться і станеться зіткнення. Поліцейський автомобіль проїхав повз нього, він почув удар, повернув голову і побачив, що сталося ДТП. На його думку, зіткнення відбулось на відстані близько 25-30 метрів від повороту.

Із даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 377009 від 30 червня 2025 року вбачається, що водій ОСОБА_1 , 30 червня 2025 року об 11 год 20 хв в м. Нетішин по вул. Лісова, 1, керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи із другорядної дороги не надав перевагу в русі транспортному засобу «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, чим допустив зіткнення, яке призвело до механічних пошкоджень двох транспортних засобів. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП (а.с. 3).
 
Відомостями із схеми місця дорожньо-транспортної пригоди підтверджується, що 30 червня 2025 року об 11 год 20 хв по вул. Лісовій, 1 в м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 . 
 
Транспортний засіб «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 знаходиться за межами проїзної частини, а транспортний засіб «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 – розташований ближче до правого краю проїзної частини, неподалік від перехрестя.
 
Гальмівний шлях автомобіля «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 , з права – 32 м, зліва – 44, 8 м.
 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Toyota Prius», д.н.з НОМЕР_2 отримав пошкодження капоту та переднього бамперу, транспортний засіб «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 – пошкодження капоту, переднього бамперу, правого переднього крила, правих передньої фари та протитуманної фари, пластмасового захисту двигуна, переднього правого підкрилка, правого дзеркала заднього виду, лакофарбового покриття передніх правих дверцят, заднього бамперу, ляди багажника, заднього лівого ліхтаря. 
 
Дана схема підписана учасниками ДТП, зауваження до неї відсутні (а.с. 12).

У своїх письмових поясненнях від 30 червня 2025 року, наданих на місці події, ОСОБА_1 також підтвердив, що на перехресті здійснював поворот праворуч. Повернувши, у дзеркалі заднього виду побачив автомобіль, що швидко наближався. Він намагався уникнути зіткнення із ним, однак відчув різкий удар в задню частину автомобіля, від якого його відкинуло у кювет (а.с. 9).

Згідно з даними письмових пояснень ОСОБА_4 , пасажира автомобіля «Skoda Octavia», ОСОБА_1 , виїжджаючи із вул. Лісової, переконався, що в межах його огляду на вул. Енергетиків відсутні автомобілі, здійснив поворот праворуч. Після цього він почув свист автомобільних шин та відчув сильний удар у задню частину автомобіля (а.с. 7).

Згідно з даними висновку експерта № СЕ-19/123-25/14463-ІТ від 26 січня 2026 року у даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Skoda ОСОБА_1 , виїжджаючи на перехрестя нерівнозначних доріг з другорядної дороги, не надав дорогу автомобілю Toyota, який наближався до перехрестя зліва відносно напрямку автомобіля Skoda. Своїми діями водій ОСОБА_1 створив небезпечну ситуацію та змусив водія автомобіля Toyota вжити екстрених заходів – зменшити швидкість руху аж до зупинки. Тому в діях ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам дорожнього знаку 2.2. та п.п. 16.3, 16.11 ПДР, які, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою. 
За умови виконання вимог дорожнього знаку 2.2. та п.п. 16.3, 16.11 ПДР ОСОБА_1 мав технічну можливість запобігти зіткненню.
Разом з тим, з огляду на те, що ДТП мала місце в межах населеного пункту, де дозволена швидкість руху транспортних засобів відповідно до вимог п. 12.4 становить 50,0 км/год, а також рух автомобіля Toyota із увімкненими лише проблисковими маячками, обрана водієм автомобіля Toyota ОСОБА_2 швидкість руху перевищувала дозволену в населених пунктах (становила 89,9-93, км/год).
З моменту, коли дорожня обстановка зазнала змін та набула ознак небезпеки для руху (виїзд автомобіля з другорядної дороги), водій ОСОБА_2 повинен був негайно вжити заходів до зниження швидкості руху аж до зупинки, що передбачено вимогами п. 12.3 ПДР (а.с. 109-119). 

Отже, наведені докази в повній мірі узгоджуються між собою та підтверджують те, що ОСОБА_1 , виїжджаючи із другорядної дороги не надав перевагу в русі транспортному засобу «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що рухався по головній дорозі в попутному напрямку, тобто порушив вимоги п. 16.13 ПДР, що й стало причиною дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 

Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Докази, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять. 
Суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 у порушенні п. 16.13 Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Твердження апелянта про те, що зіткнення автомобілів відбулося поза перехрестям, тому у діях ОСОБА_1 відсутнє порушення п.п. 16.3, 16.11 ПДР, на увагу суд не заслуговують з огляду на таке.
Так, із матеріалів провадження, дійсно, вбачається, що зіткнення транспортних засобів відбулося поза межами перехрестя.
Однак, вказане жодним чином не спростовує того, що водій ОСОБА_1 , виїжджаючи із другорядної дороги на головну, не надав переваги автомобілю «Toyota Prius» під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі.
Саме порушення ОСОБА_1 правил проїзду перехресть й перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою.
Разом з тим, сам по собі факт того, що безпосередній контакт транспортних засобів відбувся вже після виїзду автомобіля «Skoda Octavia» на головну дорогу не змінює правову оцінку дій водія ОСОБА_1 , оскільки останній, виїжджаючи із другорядної дороги, зобов`язаний був надати перевагу в русі автомобілю «Toyota Prius», який рухався по головній дорозі.
Що ж стосується порушення п. 16.3 Правил дорожнього руху, то таке ОСОБА_1 у вину не ставилось.

Доводи апелянта про суперечливість висновку експерта № СЕ-19/123-25/14463-ІТ не знайшли свого підтвердження під час перегляду постанови апеляційним судом.
Як вбачається із даних висновку експерта № СЕ-19/123-25/14463-ІТ у такому надано відповідь на усі питання, поставлені постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 вересня 2025 року.
В ході проведення дослідження експертом встановлено, що в діях водія ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам дорожнього знаку 2.2. та п.п. 16.3, 16.11 ПДР, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою. За умови виконання вимог дорожнього знаку 2.2. та п.п. 16.3, 16.11 ПДР ОСОБА_1 мав технічну можливість запобігти зіткненню.
В діях водія ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.4, 12.9 б ПДР. Оцінити дії водія ОСОБА_2 на предмет наявності/відсутності причинного зв`язку із настанням ДТП, а також питання щодо наявності/відсутності у нього технічної можливості запобігти зіткненню експертним шляхом не видалось за можливе, у зв`язку з відсутністю достатнього комплексу вихідних даних.
Тобто, згідно з висновком експерта саме внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху сталася ДТП. 
Разом з тим, сам по собі факт зазначення у висновку про наявність порушень у діях обох водіїв не свідчить про його суперечливість, оскільки експертом окремо встановлено механізм розвитку події ДТП, а також визначено, що саме водій автомобіля Skoda не виконав вимог п.п. 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху, при цьому мав технічну можливість уникнути зіткнення.
А тому, підстав для сумнівів у обґрунтованості висновку експерта апеляційний суд не вбачає.
Крім того, висновок експерта як доказ не має наперед встановленої сили, суд його оцінює разом з іншими доказами за своїм внутрішнім переконанням, а не надає йому автоматичної переваги.

Що ж стосується відсутності відеозаписів з відеореєстратора автомобіля «Toyota Prius» та з бодікамери його пасажира ОСОБА_3 , то вказане жодним чином не спростовує висновків суду про порушення водієм ОСОБА_1 п. 16.11 Правил дорожнього руху.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не мав можливості правильно оцінити дистанцію до автомобіля «Toyota Prius» через перевищення ним швидкості руху, апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.
Відповідно до п. 16.11 на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
Як вбачається із матеріалів справи, водій автомобіля «Skoda Octavia» ОСОБА_1 , виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не переконався в безпечності такого маневру та не надав переваги в русі автомобілю «Toyota Prius».
Такі дії ОСОБА_1 змусили водія транспортного засобу «Toyota Prius» вживати екстрених заходів для уникнення дорожньо-транспортної пригоди – різко зменшувати швидкість руху.
Отже, виїзд водія автомобіля «Skoda Octavia» ОСОБА_1 на головну дорогу без надання переваги в русі створило небезпечну дорожньо-транспортну обстановку та перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням ДТП.

Твердження захисника про те, що суд, постановляючи рішення про закриття провадження у справі, безпідставно визнав ОСОБА_1 винним, оскільки у даному випадку винуватість особи не повинна встановлюватись, апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи наступне. 
Закриття провадження з підстав закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Разом з тим, статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поміж іншого, чи винна дана особа в його вчиненні. 
Тобто закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення. 
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18.
Місцевий суд, постановляючи оскаржене рішення, з`ясував чи винен ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, обґрунтовано визнав його винуватим у його вчиненні та закрив провадження у даній справі у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Отже, суд прийняв законне рішення. 

За таких обставин, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія ОСОБА_1 , який виїжджаючи із другорядної дороги не надав перевагу в русі транспортному засобу «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі у попутному напрямку, внаслідок чого допустив із ним зіткнення, тобто порушила п. 16.11 ПДР.
Вищевказані порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а тому суд правильно визнав його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 

Місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на момент розгляду справи судом закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП, тому правильно закрив провадження у справі.
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування відсутні.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на слушність доводів апелянта про те, що в діях ОСОБА_2 вбачаються порушення п. 12.4, 12.9 б Правил дорожнього руху, що також призвело до дорожньо-транспортної пригоди.
Так, згідно з даними висновку експерта № СЕ-19/123-25/14463-ІТ від 26 січня 2026 року мінімальна швидкість руху автомобіля Toyota до моменту зіткнення становила 89,9-93,8 км/год. У діях водія ОСОБА_2 вбачаються невідповідності п.п. 12.4, 12.9 б ПДР.
Тобто, причиною дорожньо-транспортної пригоди стало також порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_2 .
Однак, згідно з ст.ст. 278, 279 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення.
Як вбачається із матеріалів провадження, під час означеної події працівниками поліції протокол щодо ОСОБА_2 не складався.
А тому, апеляційний суд позбавлений можливості встановлювати вину чи надавати оцінку діям ОСОБА_2 , адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд 

п о с т а н о в и в:

Постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02 березня 2026 року про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закриття провадження у даній справі у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника, адвоката Талалая Андрія Славомировича, – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького
апеляційного суду Федорова Н.О.