П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/16320/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернюк Алла Юріївна 
Суддя-доповідач - Граб Л.С. 
18 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Граб Л.С. 
суддів: Матохнюка Д.Б.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішеньУправління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішеньУправління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просила:
-визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового про закінчення виконавчого провадження від 18.12.2024.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року позов залишено без руху та запропоновано позивачу у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду, а саме- подати заяву про поновлення строку звернення до суду із обгрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з даною позовною заявою.
08.12.2025 представником позивача подано заяву про поновлення строків звернення до суду.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови разом з доданими до неї матеріалами повернуто особі, яка її подала.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач оскаржила її в апеляційному порядку.
В обґрунтуванні вимог апеляційної скарги зокрема зазначено, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення судом питання щодо поновлення процесуального строку. Вважає, що в ухвалі відсутні належні мотиви з приводу того, чому суд дійшов висновку, що наведені представником позивача причини пропуску строку є неповажними. При цьому, позивач вважає, що такий строк нею взагалі не пропущений, оскільки про порушення свого права остання дізналася лише 09.09.2025 з ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 02.09.2025 у справі № 120/3363/25. Також звернуто увагу, що позов подано до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а не до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), як вказав суд першої інстанції. 
За правилами п.3 ч.1 ст.294 та ч.2 ст.312 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем подано позовну заяву поза межами строку звернення до суду, при цьому останньою не наведено підстав поважності пропуску такого, а відтак відсутні правові підстави для його поновлення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Так, частиною першою статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки-це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені-встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
За змістом частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У частині третій статті 122 КАС України закріплено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду-це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
В той же час, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Так, статтею 287 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Згідно з пунктом 1 частини 2 вказаної статті позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Отже, для звернення до суду із позовом щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, крім оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій, статтею 287 КАС України визначено спеціальний строк, що становить 10 днів, та обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Зважаючи на те, що оскаржувану постанову державним виконавцем прийнято 18.12.2024, то судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що строк її оскарження закінчився 29.12.2024, тоді як цей адміністративний позов поданий позивачем до суду 24.11.2025. 
Верховний Суд у постанові від 21 листопада 2024 року (справа № 620/9315/23) зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
День, коли особа дізналася про порушення свого права – це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Під «поважними причинами» слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Загалом правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин – вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Зрештою право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Згідно з частиною першою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Так, в обгрунтування заяви про поновлення строків звернення до суду, представником відповідача зазначено, що отримавши від державного виконавця 08.01.2025 оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження, та із АСВП лист боржника № 05/00/011/180666 із доданими до нього МУО (Редакція № 3) на 6 арк., які і стали підставою до винесення цієї постанови, сторона стягувача не вбачала порушення її прав та інтересів, оскільки надані боржником на виконання судового рішення МУО (Редакція № 3), у частині відсутності у них будь-яких графічних матеріалів, повністю відповідали інтересам стягувача і резолютивній частині судового рішення. При цьому, 03.01.2025 представник ОСОБА_1 адвокат Гордов М.М. направив Департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради заяву про внесення змін до МУО (Редакція № 3). Такі зміни не стосувались графічних матеріалів до МУО (Редакція № 3), у відсутності яких стягувач був упевнений з огляду на наявну в АСВП редакцію МУО (Редакція № 3), доданих до листа боржника № 05/00/011/180666.
Вказує, що з огляду на те, що вказана заява була проігнорована Департаментом архітектури та містобудування Вінницької міської ради, 13.03.2025 представник ОСОБА_1 адвокат Гордов М.М. знову звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовною заявою про внесення змін до МУО.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.06.2025 в адміністративній справі № 120/3363/25 затверджено умови примирення, що наведені у заяві від 06.06.2025 про примирення сторін в адміністративній справі № 120/3363/25.
На виконання ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 06.06.2025 в адміністративній справі № 120/3363/25 про затвердження умови примирення боржник видав містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва: «Будівництво одноквартирного будинку підвищеної комфортності з вбудовано-прибудованими приміщеннями на вул. Героїв поліції (Блока), 24 в м. Вінниця» (Реєстраційний номер ЄДССБ MU01:1239-4412-1335-9926 Редакція № 4).
МУО (Редакція № 4), на відміну від МУО (Редакція № 3), яку боржник подав державному реєстраторові з метою закінчення останнім виконавчого провадження № 76140681, містили спірні графічні матеріали, а тому, 18.07.2025 представник позивача (стягувача) адвокат Гордов М.М. подав до Вінницького окружного адміністративного суду заяву про визнання протиправною дії (у порядку ст. 383 КАС України) з проханням визнати протиправною дію, вчинену боржником Департаментом архітектури та містобудування Вінницької міської ради на виконання ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 06.06.2025 в адміністративній справі № 120/3363/25, яка полягає у долученні ним до МУО (Редакція № 4) непередбачених ч. 5 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 02.09.2025 в адміністративній справі № 120/3363/25 заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гордова М.М. про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання ухвали від 06.06.2025, залишено без задоволення.
Повний текст відповідної ухвали представник позивача (стягувача) адвокат Гордов М.М. отримав в своєму електронному кабінеті у системі «Електронний суд» лише 09.09.2025.
Таким чином, представник позивача вважає, що про факт того, що МУО (Редакція № 3), які було завантажено до АСВП, містили у т.ч. спірні графічні матеріали, сторона стягувача дізналась лише 09.09.2025 з ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 02.09.2025 в адміністративній справі № 120/3363/25.
15.09.2025 представник позивача (стягувача) адвокат Гордов М.М. подав начальнику Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скаргу (у порядку реч. 1 абз. 1, абз. 2 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження») з вимогою про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.12.2024 року.
За наслідками розгляду скарги від 15.09.2025, постановою про результати перевірки законності виконавчого провадження від 01.10.2025 № 12/4.1-13 дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойка С.В., при здійсненні виконавчого провадження № 76140681 з виконання виконавчого листа № 120/1540/24, виданого 08.08.2024 Вінницьким окружним адміністративним судом визнано такими, що вчинені відповідно до вимог Закону.
Не погодившись із постановою № 12/4.1-13, представник позивача (стягувача) адвокат Гордов М.М. 07.10.2025 подав начальнику Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скаргу (у порядку ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»), у якій просив винести постанову, якою визначити порушення вимог закону при винесенні оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження та надати доручення начальнику Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо проведення ним наступних дій: скасувати оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження; зобов`язати державного виконавця у виконавчому провадженні № 76140681 провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом.
Однак, постановою про результати перевірки законності виконавчого провадження від 29.10.2025 № 1 вказану скаргу залишено без задоволення.
Постанову від 29.10.2025 № 1 адвокат Гордов М.М. отримав 11.11.2025 року, а тому, враховуючи час подання позовної заяви, представник позивача вважає, що строк звернення до суду з даним позовом ним пропущено не було.
В той же час, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції обгрунтовано не прийнято до уваги посилання представника позивача на те, що строк звернення до суду потрібно обраховувати з 09.06.2025, оскільки в даній категорії справ законом не передбачена можливість чи обов`язковість досудового порядку вирішення спору. 
При цьому, судом першої інстанції підставно звернуто увагу, що як зазначив сам же представник позивача, оскаржувану постанову та МУО (Редакція № 3) позивач отримала від державного виконавця ще 08.01.2025, однак не вбачала порушення її прав та інтересів.
Крім того, як встановлено судом першої інстанції, 13.03.2025 представник ОСОБА_1 адвокат Гордов М.М. звертався до Вінницького окружного адміністративного суду із позовною заявою про внесення змін до МУО. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.06.2025 в адміністративній справі № 120/3363/25 затверджено умови примирення, що наведені у заяві від 06.06.2025 про примирення сторін в адміністративній справі № 120/3363/25.
Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що вищезазначене спростовує доводи представника позивача, що про ймовірне порушення прав позивача спірною постановою він дізнався лише 11.11.2025 року.
Також не є підставою вважати, що строк звернення до суду з даним позовом не пропущений, виходячи виключно із того, що начальником Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), розглянута скарга позивача від 15.09.2025 на постанову про закінчення виконавчого провадження.
Колегія суддів вказує і на те, що помилкове зазначення судом першої інстанції відповідачем-Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а не його підрозділ Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), не змінює тієї обставини, що позивачем пропущено строк звернення до суду і не може бути єдиною та беззаперечною підставою для поновлення такого строку. 
З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач пропустила строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 118, 122, 123, 133, 243, 250, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Матохнюк Д.Б.    Сторчак В. Ю.