ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/12373/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року в адміністративній справі №160/12373/25 (головуючий суддя першої інстанції - Букіна Л.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В: 
Позивач 30.04.2025 року звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якому просила:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо не виплати їй як доньці померлої пенсіонерки ОСОБА_2 , нараховану та невиплачену пенсію померлого військового пенсіонера ОСОБА_3 у розмірі 162074,89 гривень відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 року у справі №160/18936/24; 
- стягнути з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на її користь як доньки померлої пенсіонерки ОСОБА_2 , нараховану та невиплачену пенсію померлого військового пенсіонера ОСОБА_3 у розмірі 162074,89 гривень відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 року у справі №160/18936/24.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.02.2025 року про виплату їй як доньці померлої пенсіонерки ОСОБА_2 , нараховану та невиплачену пенсію померлого військового пенсіонера ОСОБА_3 у розмірі 162 074,89 гривень відповідно до положень статті 61 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідача зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує на обґрунтовану відмову у виплаті нарахованої та невиплаченої пенсії померлої ОСОБА_2 у розмірі 162074,89 грн. через не надання доказів на підтвердження родинних зв`язків з померлим ОСОБА_3 .
Позивач відзив на скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 29.12.2025 року по 11.01.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період 20.01.2026 року по 12.02.2026 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала у відпустці.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
ОСОБА_3 за життя перебував на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.06.2013 року ОСОБА_3 був одружений з ОСОБА_4 . 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року у справі №160/16917/21, яке набрало законної сили 25.01.2022 року, зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області провести ОСОБА_3 з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до наданої довідки №33/24/С-2824 від 12.07.2021 року (згідно відомостей з ЄДРСР).
На виконання судового рішення пенсійний орган провів перерахунок пенсії ОСОБА_3 , внаслідок чого сформувалася доплата в розмірі 162074,89 грн.. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 28.03.2024 року.
Дружина померлого - ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою від 04.04.2024 року, якою просила виплатити їй нараховану та невиплачену пенсію померлого ОСОБА_3 у розмірі 162074,89 грн..
Пенсійний орган листом №27477-17320/К-01/8-0400/24 від 03.05.2024 року повідомив про те, що питання щодо отримання заборгованості за рішенням суду №160/16917/21 вона має право вирішити в судовому порядку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 року у справі №160/18936/24, яке набрало законної сили 03.12.2024 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_2 як дружині померлого, нараховану та не виплачену пенсію померлого пенсіонера (годувальника) ОСОБА_3 у сумі 162074,89 грн. (яка залишилась недоодержаною у зв`язку з його смертю) відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.13).
Позивач - ОСОБА_1 13.02.2025 року звернулася до пенсійного органу із заявою, якою просила виплатити нараховану та невиплачену пенсію померлої ОСОБА_2 у розмірі 162074,89 грн., яка набула це право в порядку статті 61 Закону №2262 у зв`язку із смертю ОСОБА_3 .
Пенсійний орган листом від 26.03.2025 року відмовив у задоволенні заяви через не надання доказів на підтвердження родинних зв`язків з померлим ОСОБА_3 .
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не виплати як доньці померлої нарахованої та невиплаченої пенсії померлого військового пенсіонера, позивач оскаржила такі дії до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За загальним правилом, встановленим ч.1 ст.52 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058-IV), сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Частиною 2 ст.52 Закону України №1058-IV установлено, що члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 року у справі №160/18936/24, яке набрало законної сили 03.12.2024 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_2 як дружині померлого годувальника, нараховану та не виплачену пенсію померлого пенсіонера (годувальника) ОСОБА_3 у сумі 162074,89 грн. (яка залишилась недоодержаною у зв`язку з його смертю) відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Статтею 61 Закону України №2262-XII передбачено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.
Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Пунктом 4 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 року за №135/13402, передбачено, що заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.
У відповідності до п.9 розділу ІІ Порядку до заяви про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подаються такі документи: свідоцтво про смерть пенсіонера; документи, що підтверджують належність членів сім`ї до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника, які передбачені пунктом 3 цього розділу; документи, що засвідчують родинні відносини з померлим пенсіонером, які передбачені пунктом 12 цього розділу, та відомості про проживання з пенсіонером на день його смерті (у разі неможливості надати такі документи факт проживання з пенсіонером встановлюється у судовому порядку) (для виплати членам сім`ї, що не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника).
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право на отримання пенсійних виплат спадкоємці (правонаступники) мають у випадку, якщо така виплата була нарахована померлому або присуджена йому на підставі судового рішення, що набрало законної сили, однак померлим не отримана. Водночас суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті.
У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 року у справі №200/10269/19-а сформульований висновок про те, що у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.
Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 року у справі №200/12094/18-а зазначив, що такий висновок Верховного Суду (сформульований у справі №200/10269/19-а) стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч.1 ст.52 Закону №1058-IV та ч.1 ст.61 Закону №2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч.2 ст.52 Закону України №1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
Таким чином, аналіз наведених норм у їх сукупності свідчить, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною ч.1 ст.61 Закону №2262-XII.
Отже, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.
Тобто, у разі переходу до вказаних осіб належних спадкодавцеві соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально визначений законом порядок. Зокрема, відповідно до частини третьої статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Вказаний підхід суду щодо застосування ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджено Верховним Судом у постанові від 16.05.2023 року у справі №420/288/21, від 11.04.2024 року у справі №160/26335/23.
Разом з цим, суд зазначає, що прийняття певного рішення пенсійним органом за заявою позивача про виплату їй сум недоотриманої пенсії, відповідно до статті 61 Закону №2262, залежить від результатів розгляду поданих позивачем документів, що віднесено до компетенції органу Пенсійного фонду України.
Натомість, у спірному випадку відповідач подані позивачем документи разом із заявою від 13.02.2025 року по суті не розглянув та відповідне рішення згідно положень Порядку №3-1 не прийняв, попри те, що позивачем надані відповідні докази на підтвердження родинних зв`язків як з батьком так і з матір`ю.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги стосовно стягнення з відповідача на користь позивача недоотриманої пенсії є передчасними, а тому у задоволенні цих вимог слід відмовити. 
Водночас, суд дійшов обґрунтованого висновку, що з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним, за встановлених обставин, є зобов`язання Пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача від 13.02.2025 року про виплату сум недоотриманої пенсії, відповідно до статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням висновків суду.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року в адміністративній справі №160/12373/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року в адміністративній справі №160/12373/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.  

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко