ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1824/22  Номер провадження 22-ц/814/1425/26	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у відкритому судовому засіданні м.Полтаві справу за апеляційною скаргою адвоката Новікова Ігоря Івановича, представника ОСОБА_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду м.Полтави від 24 листопада 2025 року (час ухвалення судового рішення з 15:49:25 до 15:51:09; та дата виготовлення повного текста судового рішення – 24 листопада 2025 року) у справі за заявою адвоката Новікова Ігоря Івановича в інтересах громадянина Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) про заміну сторони стягувача його правонаступником у виконавчому провадженні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року адвокат Новіков І.І. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, просив ухвалити рішення, яким замінити ОСОБА_4 , стягувача у виконавчих провадженнях ВП № 78941930 та ВП № 78941995 від 26.08.2025, на нового стягувача (нового кредитора) Акста Александера.
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні приватного виконавця Скрипника В.Л. перебувають виконавчі провадження, відкриті на підставі виконавчого листа № 554/1824/22 від 05.12.2024, виданого Октябрським районним судом м. Полтави, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 7 645 200,65 доларів США та витрат зі сплати судового збору у сумі 30 472,50 грн.
18.09.2025 між первісним стягувачем - ОСОБА_4 , і новим стягувачем - ОСОБА_6 , укладено договір про відступлення права вимоги, за яким ОСОБА_6 набув право вимоги боргу з ОСОБА_5 у повному обсязі. 

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Полтави від 24 листопада 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Новіков І.І., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги звертається увага, що підставою для звернення до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні був не тільки договір про відступлення права вимоги, але і ухвала Деснянського районного суду м.Києва від 03 червня 2025 року у справі № 754/656/25, якою затверджена мирова угода. Отже, суд, відмовляючи у задоволенні заяви, поставив під сумнів акт правосуддя, чим порушив норми ст.10 ЦПК України.
Суд першої інстанції неправильно витлумачив зміст рішення РНБО України від 05 жовтня 2024 року на користь того, що заявник позбавляється права мирно володіти майном, отримувати майно у власність.
Висновки суду зводяться до нікчемності договору відступлення права вимоги, проте справа не містить жодних доказів того, що цей правочин є нікчемним.
В апеляційній скарзі заявлено клопотання про долучення і дослідження як доказу науково-експертного висновку ДУ «Інститут економіко-правових досліджень імені В.К. Мамутова Національної академії наук України» від 08 грудня 2025 року. 

У відзиві адвокат Бибик В.А., представник ОСОБА_5 , боржника у виконавчому провадженні, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
З посиланням на висновки, викладені у постанові ВП ВС від 10 вересня 2025 року у справі №369/13444/20, стверджується, що суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги доводи представника сторони боржника у виконавчому провадженні щодо нікчемності договору про відступлення права вимоги. 
Стосовно клопотання про прийняття і дослідження апеляційним судом науково-експертного висновку ДУ «Інститут економіко-правових досліджень імені В.К. Мамутова Національної академії наук України» від 08 грудня 2025 року наголошується, що цей доказ не є висновком експерта у галузі права у розумінні ст.114 ЦПК України; із заявою про його виготовлення представник заявника звернувся після ухвалення судового рішення, яке оскаржується, при цьому в апеляційній скарзі не наведено обгрунтованих доводів про існування виключних обставин для дослідження судом апеляційної інстанції нового доказу. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що згідно копії договору про відступлення права вимоги від 18.09.2025 ОСОБА_6 набув право вимоги первісного стягувача ОСОБА_4  за судовими рішеннями у справі № 554/1824/22.
Договір про відступлення права вимоги від 18.09.2025 є оплатним і розрахунок відбувся в той самий день на суму 7 645 200,65 доларів США.
Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 05.10.2024, введеним в дію Указом Президента України № 692/2024 від 05.10.2024, стосовно ОСОБА_2 застосовано спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), зокрема блокування активів.

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні, суд першої інстанції керувався такими мотивами.
За станом на 18.09.2025 стосовно ОСОБА_2 вже діяли санкції у вигляді блокування активів з 05.10.2024, отже заявник був позбавлений права вільно розпоряджатися своїми активами, включаючи грошові кошти.
За таких обставин виникає обґрунтований сумнів щодо можливості здійснення Акстом Александером платежу у розмірі 7 645 200,65 доларів США за умови блокування його активів, правомірності такого розпорядження активами особою, яка перебуває під санкціями, реальності виконання умов оплатного договору відступлення права вимоги.
Наявність чинних санкцій у вигляді блокування активів стосовно Акста Александера унеможливлює реалізацію ним права розпорядження активами, включаючи здійснення оплати за договором відступлення права вимоги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційній суд виходить з таких міркувань.
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
З огляду на зазначені норми матеріального права заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.09.2025 у справі № 369/13444/20 зазначила, що під час розгляду заяви про заміну стягувача у виконавчому листі суд не може констатувати недійсність договору відступлення прав вимоги, який не є нікчемним згідно з імперативним приписом закону або не визнаний судом недійсним за наслідками вирішення відповідного спору. Водночас суд має з`ясувати, чи загалом належало первісному кредиторові право вимоги до боржника станом на момент його відступлення, перевірити чинність вимоги на час звернення до суду з відповідною заявою, а також дослідити, чи закон не встановлює заборони на відступлення права вимоги у конкретних правовідносинах.
Згідно Додатку №1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 05 жовтня 2024 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", введеного в дію Указом Президента України від 05 жовтня 2024 року № 692/2024, відносно ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство – Федеративна Республіка Німеччина, посвідка на постійне проживання - НОМЕР_1 , видана 16.12.2015, застосовані такі обмежувальні заходи: 
1) блокування активів - тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними; 
2) обмеження торговельних операцій; 
3) обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України; 
4) запобігання виведенню капіталів за межі України; 
5) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; 
6) анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами;
7) заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах; 
8) заборона або обмеження заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України; 
9) повна або часткова заборона вчинення правочинів щодо цінних паперів, емітентами яких є особи, до яких застосовано санкції згідно з цим Законом; 
10) заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності. 
Згідно п.1 ч.1 ст.4 ЗУ «Про санкції» (у редакції за станом на 05.10.2024 року) одним із видів санкцій є блокування активів, тобто тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.
Відповідно до п.3 Порядку надання АРМА інформації на запити Міністерства юстиції України при реалізації державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції, затвердженого Міністерства юстиції України, Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, від 29 червня 2022 року № 2703/5/140 активи - кошти, майно, майнові та інші права фізичних чи юридичних осіб, зазначених у відповідних рішеннях Ради національної безпеки і оборони України, щодо яких у порядку, визначеному Законом України «Про санкції», застосовано санкцію у виді блокування активів.
З огляду на наведені нормативні акти, починаючи з 05 жовтня 2024 року, ОСОБА_6  був позбавлення права користуватися та розпоряджатися належними йому грошовими коштами, незалежно від цілей їхнього використання.
Як убачається зі змісту договору відступлення права вимоги від 18 вересня 2025 року (т.2 а.с.43), цей договір укладений у м.Києві і відповідно до п.3 договору новий кредитор розрахувався з первісним кредитором за відступлення права вимоги.
Матеріали справи не містять доказів виконання новим кредитором обов?язку зі сплати коштів, окрім того, зміст п.3 договору відступлення права вимоги свідчить про те, що новий кредитор усупереч введеним відносно нього персональним санкціям (обмеженням) розпорядився своїми активами (грошовими активами), тобто вчинив правочин, який порушує публічний порядок (ст.228 ЦУК України). 
Доводи адвоката Новікова І.І. в суді апеляційної інстанції про те, що договір відступлення права вимоги був виконаний (у частині сплати коштів) Акстом Александером поза межами України, тобто у межах юрисдикції країн, де санкції не були чинними, не підтверджені жодними доказами, суду першої інстанції про такі обставини не заявлялося, відповідних доказів не подавалося. 
Посилання в апеляційній скарзі на ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 03 червня 2025 року у справі №754/656/25 є безпідставним, оскільки належним чином завірена копія такого судового рішення у справі відсутня, а згідно відомостей ЄДРСР у справі №754/656/25 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 17 січня 2025 року вирішено «клопотання старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП в м.Києві ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження, внесеному до ЄРДР за №12025100030000101 від 14.01.2025 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.307 ч.3 КК України, про арешт майна».
Інших судових рішень у справі №754/656/25 ЄДРСР не містить.
Оцінюючи доводи адвоката Новікова І.І. про те, що підставою заміни стягувача у виконавчому провадженні є акт правосуддя – ухвала суду про затвердження мирової угоди, апеляційний суд зауважує таке.
Заява про заміну стягувач у виконавчому провадженні (т.2 а.с.131-138) не містить посилань на ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 03 червня 2025 року у справі №754/4656/25 як на підставу відступлення права вимоги, відповідно, суд першої інстанції цю обставину не перевіряв, оцінки цьому судовому рішенню у контексті подані заяви не давав.
Як слідує із матеріалів справи, до заяви про заміну стягувача в електронному виді долучена копія ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 03 червня 2025 року у справі №754/4656/25.
Зі змісту указаного судового рішення убачається, що у провадженні Деснянського районного суду м.Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики №7 від 01 липня 2021 року і додаткової угоди до нього від 02 січня 2023 року у сумі 7 680 734,25 доларів США.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 03 червня 2025 року у справі №754/4656/25 затверджена мирова угода від 06 травня 2025 року, укладена між Акстом Александером і ОСОБА_4 , за умовами якої вимога до відповідача про стягнення заборгованості у сумі 7 680 734,25 доларів США підлягає задоволенню в меншому розмірі - в сумі 7 645 200,65 доларів США (п.2.1.1); після проведення відповідачем розрахунку з позивачем відповідно до умов цієї угоди позивач видає відповідачу розписку про повне виконання зобов?язання в порядку, передбаченому ст.545 ЦК України (п.2.1.3).
Затверджена судом мирова угода, як і ухвала суду не містять указівки про те, яким чином відповідач ( ОСОБА_4 ) має виконати свій обов?язок зі сплати коштів на користь Акста Александера. 
Договір про відступлення права вимоги від 18 вересня 2025 року не містить посилань на те, що він укладений на виконання мирової угоди, затвердженої судом ( т.2 а.с.143).
З наведених мотивів твердження адвоката Новікова І.І. про те, що суд поставив під сумнів акт правосуддя, судове рішення, яке набрало законної сили, є необгрунтованим. 
З огляду на приписи ст.376 ЦПК України, а також відсутність обгрунтованого клопотання про існування об?єктивних перешкод у заявника (його представника) для подання науково-експертного висновку ДУ «Інститут економіко-правових досліджень імені В.К. Мамутова Національної академії наук України» від 08 грудня 2025 року суду першої інстанції для дослідження у якості доказу суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості прийняти і дослідити вказаний доказ. 
Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
Керуючись ст.367, ч.1 п.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Новікова Ігоря Івановича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м.Полтави від 24 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 18 березня 2026 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов 

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов