ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/722/26	Головуючий у 1-й інстанції Холява О.І. 	
Провадження № 33/817/148/26 	Доповідач - Лекан І.Є.	
Категорія - ч.1 ст. 173-2 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є. 
за участю ОСОБА_1 , адвоката Сабатюк Н.П., потерпілої ОСОБА_2 , адвоката Михалюка В.І., розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі адміністративну справу за апеляційною скаргою адвоката Сабатюк Н.П. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2026 року,
ВСТАНОВИЛА:
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2026 року об`єднано в одне провадження справи №607/722/26, №607/726/26 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, присвоївши об`єднаним справам №607/722/26.
Визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 5 (п`ять) діб і стягнуто судовий збір.
Відповідно до постанови суду встановлено, що 22 грудня 2025 року о 20.50 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_3 домашнє насильство психологічного характеру, а саме, висловлював образи, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Також, 22 грудня 2025 року о 20.50 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дочки ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме висловлював образи, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП. 

В апеляційній скарзі адвокат Сабатюк Н.П. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2026 року, а провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративних правопорушень.
Вважає, що дана постанова складена з порушенням норм матеріального та процесуального права через неправильність та неповноту дослідження доказів і об`єктивного встановлення обставин у справі.
Звертає увагу на те, що дружина апелянта фактично не була безпосереднім учасником конфлікту, а її формальне включення до переліку “потерпілих” без належного доказового обґрунтування свідчить про поверхневий підхід до оцінки фактичних обставин справи. Апелянт з дружиною перебувають в довірливих шлюбних відносинах (не розлучені), конфліктів між ними немає, насильства ніколи не вчинялось.
Вважає, що суд першої інстанції фактично ототожнив емоційний сімейний конфлікт із домашнім насильством, не відмежувавши звичайну побутову суперечку від правопорушення, що має підвищений ступінь суспільної небезпечності та передбачає наявність обов`язкових юридичних ознак складу правопорушення.
Зазначає, що у даній справі відсутні докази настання будь-яких негативних наслідків, відсутні висновки спеціалістів, відсутні об`єктивні дані про заподіяння шкоди психічному здоров`ю, що свідчить про безпідставність кваліфікації звичайного сімейного конфлікту, як адміністративного правопорушення.
Наголошує, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП є наслідки у виді реального заподіяння шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого, разом з тим, у постанові суду зазначено, що внаслідок дій апелянта “могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю” потерпілих осіб, що є припущенням, а не встановленим фактом, підтвердженим належними та допустимими доказами.
Зауважує, що з протоколів не вбачається факт того, що конфліктна ситуація викликала у потерпілих осіб побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоду психічному здоров`ю.
Зазначає, що протокол сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Посилається на те, що судом не взято до уваги пояснення дочки апелянта — ОСОБА_2 в протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та пояснення від 22.12.2025, на які суд посилається, як на доказ вчинення апелянтом адміністративного правопорушення, в яких вона зазначає, що між батьками відбувся конфлікт побутового характеру без будь-якого насильства і просить припинити розгляд її звернення на лінію “102”.
Зауважує, що обрання міри стягнення у виді адміністративного арешту, є занадто суворим, зважаючи на відсутність обтяжуючих обставин, а також той факт, що дочка визнала, що будь-якого насильства не було.
Окрім цього апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки копію постанови апелянт отримав 16.02.2026.

Потерпіла ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи, що відповідно до ст. 294 КУпАП не перешкоджає апеляційному розгляду.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , адвоката Сабатюк Н.П., які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, потерпілу ОСОБА_2 , адвоката Михалюка В.І., які заперечили апеляційну скаргу, просять постанову суду залишити без змін, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав. 
Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зазначені вимоги судом першої інстанції не виконано, в зв`язку з чим постанова не може бути визнана обґрунтованою і підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції, ухвалюючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, виходив з того, що його вина у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується наявними у справі доказами, зокрема: даними, що містяться в протоколах про адміністративні правопорушення від 02.01.2026 року, рапортом інспектора-чергового ВП №4 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 22.12.2025 року, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 22.12.2025, письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 22.12..2026, рапортом поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами ВП №4 Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області Зимбовича С. від 23.12.2025.

Проаналізувавши вказані докази апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 02.01.2026 року - 22 грудня 2025 року о 20.50 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_3 домашнє насильство психологічного характеру, а саме, висловлював образи, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Також, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 02.01.2026 року- 22 грудня 2025 року о 20.50 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дочки ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме висловлював образи, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП. 
З рапорта інспектора-чергового ВП №4 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Нємого А. від 22.12.2025 року вбачається, що 22.12.2025 о 20:50 год. надійшло повідомлення від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_1 про те, що по місцю проживання батько вчиняє домашнє насильство відносно матері та заявниці. В ході реагування на вказане повідомлення було здійснено виїзд за адресою заявниці ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 , яка повідомила, що 22.12.2025 року близько 20:30 год., перебуваючи на другому поверсі будинку почула шум та одразу зателефонувала в поліцію, оскільки вирішила, що між матір`ю та батьком відбувається сварка. В подальшому, виявилося, що між батьками відбувся словесний побутовий конфлікт, який одразу вичерпався до приїзду працівників поліції. По приїзду СОГ батько заявниці ОСОБА_1 , 1979 р.н., за місцем проживання був відсутній. Заявниця просить припинити розгляд даного звернення, оскільки відбулося непорозуміння, та факт вчинення домашнього насильства відсутній.
Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 - 22.12.2026 о 20 год. 50 хв., перебуваючи за місцем проживання, на побутовому ґрунті виник словесний конфлікт з дружиною ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_6 , під час якого можливо висловлював погрози, але наміру заподіяти будь-якої шкоди їм, не мав. 
Потерпіла ОСОБА_2 у письмових поясненнях, даних працівникам поліції 22.12.2025 року вказала, що 22.12.2025 її батько вживав алкогольні напої та в 20 год. 30 хв., коли перебувала на другому поверсі будинку, почула шум на першому і подумала, що батько вчиняє насильство, тому зателефонувала на “102”. В подальшу виявилося, що конфлікту не має, мама та батько конфлікт вичерпали, тому просила працівників поліції припинити розгляд її звернення.
З протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію ОСОБА_6 просила припинити розгляд її звернення на лінію “102” за фактом вчинення домашнього насильства, оскільки між батьками відбувся словесний конфлікт побутового характеру без-будь-якого насильства. 

У матеріалах справи наявний рапорт поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами ВП №4 Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області Зимбовича С. від 23.12.2025, відповідно до якого на виконання матеріалів ЄО №7674 від 06.12.2025 року ним було проведено бесіду з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жит. АДРЕСА_1 , яка в усній формі, зіславшись на ст.63 Конституції України, відмовилась від дачі письмового пояснення.

Оцінюючи вищевказані докази, останні вказують лише на конфлікт, який склався на побутовому рівні. Будь-які докази, які б підтверджували завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілим — дружині ОСОБА_7 та дочці ОСОБА_8 , що охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, відсутні.
Будь-яких інших доказів, на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколах, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
При цьому, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.
Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком. 
Беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру щодо дружини ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_2 , а протоколи про адміністративні правопорушення без підтвердження іншими доказами, самі по собі не являються доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що не з`ясовано судом першої інстанції при доведені вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, приходжу до висновку, що рішення прийнято на формально досліджених судом першої інстанції доказах, а тому постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.01.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП підлягає скасуванню, а адміністративна справа закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Оскільки ОСОБА_1 участі у розгляді справи в суді першої інстанції не брав, а про оскаржувану постанову дізнався 16.02.2026 року, йому слід поновити строк на апеляційне оскарження, визнавши причини пропуску поважними.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП,
ПОСТАНОВИЛА:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 5 (п`ять) діб і стягнуто судовий збір - скасувати, а справу провадженням закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя