ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"26" лютого 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/5173/25	
Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д., 
розглянувши справу № 916/3535/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження
за позовом: Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” /ЄДРПОУ 14360570, адреса – 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д/ 
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Ісаєвої Асмаї Халіфаєвни /РНОКПП НОМЕР_1 , адреса – АДРЕСА_1 /;
про стягнення 77 434,94 грн
ВСТАНОВИВ:
Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” /позивач, банк, АТ КБ “ПриватБанк”/ звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. №5314/25 від 25.12.2025/ до Фізичної особи-підприємця Ісаєвої Асмаї Халіфаєвни /відповідач, позичальник, ФОП Ісаєва А.Х./ про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2238718883-КД-1 від 28.10.2021 у розмірі 77 434,94 грн, з яких: 43 193,61 грн - заборгованість за тілом кредиту; 34 241,33 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору № 2238718883-КД-1 від 28.10.2021, відповідно до умов якого (п. А.2) банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 487 900,94 грн (в тому числі на придбання трактора John Deere та сплату страхових платежів). Згідно з п. А.3. Кредитного договору, термін повернення кредиту – 01.03.2024 року. 28.10.2021 між позивачем та відповідачем також була укладена Додаткова угода № 1 до Кредитного договору, якою сторони, зокрема, визначили участь позичальника у державній програмі фінансової підтримки (« 5-7-9%») та встановили розмір процентної ставки. Згідно з п. 2.1 Додаткової угоди, базова процентна ставка становить UIRD (3 місяці) + 7% річних (на дату укладання – 14.18%). 
Позивач зазначає, що банк виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується виписками по рахунку (зокрема, перерахуванням коштів 29.10.2021). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору щодо сплати щомісячних платежів, банк раніше звертався до суду з позовом про дострокове стягнення всієї суми заборгованості. 
Так, рішенням Господарського суду Одеської області від 30.08.2023 у справі № 916/1634/23 позов АТ КБ «ПриватБанк» до ФОП Ісаєвої А.Х про стягнення заборгованості було задоволено частково. Стягнуто з ФОП Ісаєвої А.Х. на користь АТ КБ «ПриватБанк» 187 668,48 грн - заборгованість за тілом кредиту (яка була прострочена згідно з графіком на момент розгляду справи); 11 548,99 грн – заборгованість за процентами. В решті позовних вимог було відмовлено. Суд відмовив в частині вимог у розмірі 181 241,05 грн, у зв`язку з тим, що на момент розгляду справи строк повернення цієї частини кредиту (згідно з графіком) ще не настав, а Банк не надав доказів належного направлення вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку п. 2.3.2 Договору. Тобто, відмова стосувалася передчасності вимоги щодо тієї частини кредиту, строк сплати якої припадав на майбутнє (до 01.03.2024). 
Позивач наголошує на тому, що рішення суду від 30.08.2023 не припинило договірних зобов`язань відповідача та не звільнило його від обов`язку повного погашення кредиту в майбутньому. Згідно з п. А.3 кредитного договору № 2238718883-КД-1, кінцевий термін повернення кредиту – 01.03.2024 року. Відтак, як зауважує позивач, вся сума кредиту, яка залишалася несплаченою наразі є простроченою та підлягає поверненню. Строк дії кредитного договору закінчився 01.03.2024, саме ця дата є останнім днем нарахування процентів згідно з графіком. У наданому розрахунку заборгованості відображено перенесення залишку заборгованості на рахунок простроченої заборгованості датою 02.03.2024. Позивач зазначає, що 02.03.2024 є виключно технічною датою бухгалтерського обліку, коли сума була зафіксована як прострочена, і це не свідчить про нарахування процентів поза межами строку дії договору. У виписці № 20689031107024 відсутні будь-які транзакції з нарахування відсотків за 02.03.2024. Остання операція з нарахування відсотків датована саме 01.03.2024 у розмірах 34,66 грн та 176,96 грн. 
Позивач підтверджує, що загальний залишок заборгованості сформований з урахуванням усіх здійснених відповідачем платежів. На підтвердження правильності визначеної суми позивач наводить розрахунок заборгованості, здійснений двома способами, результати яких є тотожними.
Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 16, 526, 527, 530, 610,1048,1054 Цивільного кодексу України.
Ухвалою суду від 29.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/5173/25; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст. ст. 257-252 ГПК України без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження. 
До повноважень господарських судів не віднесено з`ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.
Суд зазначає, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 11 березня 2025 року за № 380/43786, (з подальшими змінами та доповненнями) Верхньорогачицька селищна територіальна громада Каховського району Херсонської області є тимчасово окупованою Російською Федерацією з 24.02.2022.
Судом встановлено, що в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутні відомості Ісаєвої Асмаї Халіфаєвної, РНОКПП НОМЕР_1 .
На підставі викладеного повідомлення відповідача по справі здійснено відповідно до вимог ч. 4 ст. 122 ГПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Згідно з Витягом з журналу реєстрації телеграм, телефонограм, факсограм, електронної пошти, публікації в мережі Інтернет інформація щодо відкриття провадження у справі №916/5173/25 опублікована в мережі Інтернет 05.01.2026.
Також необхідно зазначити, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.12.2025 було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому відповідач міг ознайомитися з текстом цієї ухвали.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
28.10.2021 між АТ КБ "ПриватБанк" (Банк) та Фізичною особою-підприємцем Ісаєвою Асмаєю Халіфаєвною (Позичальник) було укладено Кредитний договір № 2238718883-КД-1. 
Договір підписано сторонами з використанням кваліфікованих електронних підписів. 
Відповідно до умов Договору (п. А.2) Банк надав Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 487 900,94 грн (в тому числі на придбання трактора John Deere та сплату страхових платежів). 
Згідно з п. А.3. Кредитного договору термін повернення кредиту – 01.03.2024 року. 
Окрім того, 28.10.2021 між сторонами також була укладена Додаткова угода № 1 до Кредитного договору, якою сторони, зокрема, визначили участь Позичальника у державній програмі фінансової підтримки (« 5-7-9%») та встановили розмір процентної ставки. 
Згідно з п. 2.1 Додаткової угоди, базова процентна ставка становить UIRD (3 місяці) + 7% річних (на дату укладання – 14.18%). 
Судом досліджено виписки по рахунку, з яких вбачається, що Банк виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. 
Позивач вказує, що Банк щокварталу з урахуванням зміни зазначеного індексу переглядає розмір базової процентної ставки. При перегляді розміру базової процентної ставки банк використовує розмір індексу UIRD, що офіційно визначений на 14 число останнього місяця календарного кварталу або розміру, що є останнім до цієї дати та опублікованим на сайті Національного Банку України, надалі дата перегляду розміру базової процентної ставки. Датою зміни розміру базової процентної ставки за користування кредитом є 1-ше число першого місяця календарного кварталу, що слідує за кварталом, в якому банк визначив розмір індексу UIRD для розрахунку базової процентної ставки на наступний календарний квартал. 
Відповідно до п. 2.2. Додаткової угоди у випадку прострочення понад 15 днів позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту і/або процентів в розмірі, зазначеному в п. 2.3., 2.7. цієї Додаткової угоди, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в порядку та розмірі: в період прострочення з 1-го до 15-го включно — в розмірі базової процентної ставки, що діяла на період прострочення; в період з 16 числа місяця, в якому виникла прострочена заборгованість до дати її погашення — в розмірі, визначеному за формулою: розмір базової процентної ставки з урахуванням її зміни згідно п. 2.1. цієї Додаткової угоди + 5% річних; в період з дати погашення заборгованості до кінця місяця, в якому існувала заборгованість — в розмірі базової процентної ставки, що діяла на дату сплати. 
З матеріалів справи вбачається, що Банк раніше звертався до суду з позовом про дострокове стягнення всієї суми заборгованості. 
Так, рішенням Господарського суду Одеської області від 30.08.2023 у справі № 916/1634/23 позов АТ КБ «ПриватБанк» до ФОП Ісаєвої А.Х про стягнення заборгованості було задоволено частково. Стягнуто з ФОП Ісаєвої А.Х. на користь АТ КБ «ПриватБанк» 187 668,48 грн - заборгованість за тілом кредиту (яка була прострочена згідно з графіком на момент розгляду справи); 11 548,99 грн – заборгованість за процентами. В решті позовних вимог було відмовлено. 
З повного тексту рішення суду вбачається, що суд відмовив в частині вимог у розмірі 181 241,05 грн, у зв`язку з тим, що на момент розгляду справи строк повернення цієї частини кредиту (згідно з графіком) ще не настав, а Банк не надав доказів належного направлення вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку п. 2.3.2 Договору. Тобто, відмова стосувалася передчасності вимоги щодо тієї частини кредиту, строк сплати якої припадав на майбутнє (до 01.03.2024). 
Суд погоджується з доводами сторони позивача щодо того, що рішення суду від 30.08.2023 не припинило договірних зобов`язань відповідача та не звільнило його від обов`язку повного погашення кредиту в майбутньому. 
Згідно з п. А.3 кредитного договору № 2238718883-КД-1, кінцевий термін повернення кредиту – 01.03.2024 року. 
Станом на дату подання позову у даній справі цей термін настав. Відтак, вся сума кредиту, яка залишалася несплаченою наразі є простроченою та підлягає поверненню. 
Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором № 2238718883-КД-1 від 28.10.2021 у розмірі 77 434,94 грн, з яких: 43 193,61 грн - заборгованість за тілом кредиту; 34 241,33 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частин 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). 
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). 
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 
Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). 
У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилалися сторони, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом перевірено розрахунок заборгованості, здійснений позивачем, та встановлено його правильність та відповідність дослідженим матеріалам справи. 
Згідно розрахунку заборгованості станом на 18.12.2025, загальний залишок боргу за тілом кредиту становить 230 862,09 грн. Вказана сума відображає фактичний розмір зобов`язання та сформована за вирахуванням усіх платежів, здійснених відповідачем протягом дії договору та після його закінчення. 
Оскільки рішенням Господарського суду Одеської області від 30.08.2023 у справі № 916/1634/23 вже стягнуто заборгованість за тілом кредиту в розмірі 187 668,48 грн, ця сума підлягає виключенню із загального залишку. 
Таким чином, розмір заборгованості за тілом кредиту, що підлягає стягненню в межах цього провадження, становить різницю між фактичним залишком та сумою, встановленою попереднім судовим рішенням (230 862,09 грн мінус 187 668,48 грн), що дорівнює 43 193,61 грн.
Визначення суми заборгованості за процентами здійснюється за аналогічним принципом. Фактичний залишок заборгованості за процентами станом на 18.12.2025, згідно з розрахунком заборгованості становить 45 790,32 грн. 
Враховуючи, що рішенням Господарського суду Одеської області від 30.08.2023 у справі № 916/1634/23 вже стягнуто заборгованість за процентами в розмірі 11 548,99 грн, ця сума підлягає вирахуванню. 
Отже, розмір заборгованості за процентами, що підлягає стягненню, становить різницю між фактичним залишком нарахованих процентів та сумою, присудженою попереднім рішенням суду (45 790,32 грн мінус 11 548,99 грн), що дорівнює 34 241,33 грн.
Таким чином, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 77 434,94 грн: 43 193,61 грн - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 34 241,33 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Згідно з ст. 73, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом.
За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Частиною 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При цьому доказами, згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими та електронними доказами, відповідно до частини другої наведеної норми. Докази, які надаються учасниками справи до суду, мають відповідати встановленим критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, що визначені статтями 76 - 79 ГПК України.
Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню в повному обсязі, так як обґрунтовані та доведені. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що вбачається із платіжної інструкції від 24.12.2025.
Таким чином, враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог у повному обсязі, судовий збір у розмірі 2422,40 грн підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги акціонерного товариства “ПриватБанк” – задовольнити в повному обсязі.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ісаєвої Асмаї Халіфаєвни /РНОКПП НОМЕР_1 , адреса – АДРЕСА_1 / на користь акціонерного товариства “ПриватБанк” /ЄДРПОУ 14360570, адреса – 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д/ заборгованість заборгованість за кредитним договором № 2238718883-КД-1 від 28.10.2021 у розмірі 77 434,94 грн /сімдесят сім тисяч чотириста тридцять чотири гривні 94 копійки/, з яких: 43 193,61 грн - заборгованість за тілом кредиту; 34 241,33 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, а також судовий збір в розмірі 2 422,40 грн /дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено 26 лютого 2026 р.

Суддя Н.Д. Петренко