ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 201/9867/25
Провадження № 1-кп/201/1174/2025

17 квітня 2026 року         м.Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Соборного районного суду міста Дніпра в режимі спеціального судового провадження кримінальне провадження № 62025050030002566 від 27.06.2025 по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Мангуш Першотравенського району Донецької області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчинені злочину передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною та Російською Федерацією (далі – РФ) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ ОСОБА_6 та інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, у порушення вимог п. п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та збройний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів Збройних Сил РФ (далі – ЗС РФ) на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої окупації.
При цьому, з метою спроби виправдання агресії перед громадянами України, РФ та світовою спільнотою, 21.02.2022 РФ визнано так звані «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку», створені за підтримки РФ навесні 2014 року на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей, незалежними державами та 22.02.2022 президентом РФ направлено до Ради Федерації звернення про використання ЗС РФ за її межами, яке задоволено.
На виконання наказів вищого політичного та воєнного керівництва РФ 24.02.2022, військовослужбовці ЗС РФ, шляхом агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили окупацію частини території України, в тому числі м. Маріуполя Донецької області. 
Згідно ст. 1 Закону України « Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована РФ територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Тимчасова окупація РФ територій України, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для РФ жодних територіальних прав. 
Згідно п. 6 ст. 1-1 зазначеного Закону окупаційна адміністрація Російської Федерації - сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.
Згідно п. 7 ст. 1-1 вказаного Закону тимчасово окупована Російською Федерацією територія України - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. 
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжено та який діє на цей час.
В період часу з 24 лютого 2022 по 20 травня 2022 військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, спільно з представниками так званої «ДНР», які є частиною окупаційної адміністрації РФ, здійснили тимчасову окупацію території м.Маріуполя Маріупольського району Донецької області.
Представниками Російської Федерації спільно з представниками терористичної організації «ДНР», яка є частиною окупаційної адміністрації РФ на тимчасово окупованій території м. Маріуполя Донецької області було створено підпорядковану, керовану та фінансовану РФ окупаційну адміністрацію, в склад якої входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України, в тому числі воєнізований правоохоронний орган так зване (мовою оригіналу) «Министерство внутрених дел Донецкой Народной Республики».
При цьому, представники підконтрольних РФ та самопроголошених органів терористичної організації «ДНР» узурпували виконання усіх владних функцій держави на тимчасово окупованій території м. Маріуполя Донецької області, здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, у тому числі з числа громадян України, які на той час перебували на вказаній тимчасово окупованій території. Кінцевою метою окупаційних органів є інтеграція незаконно включеної захопленої частини суверенної держави Україна до складу РФ.
Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 27 о\с від 04.06.2020 рядового поліції ОСОБА_5 , призначено на посаду оперуповноваженого відділу управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області.
Згідно ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;
3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;
4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;
5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;
6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.
Відповідно до ст. 63 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_5 присягнув на вірність Українському народові та зобов`язався, усвідомлюючи свою високу відповідальність, вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.
Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 6 о\с від 18.03.2022 лейтенанта поліції ОСОБА_5 , звільнено з посади оперуповноваженого відділу управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області за власним бажанням.
У період з 15.03.2022 року по 28.03.2022 у ОСОБА_5 , який перебував на тимчасово окупованій території м. Маріуполя Донецької області та який був обізнаний про факт ведення РФ агресивної війни проти України, виник злочинний умисел, спрямований на добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території м. Маріуполя Донецької області, ОСОБА_5 добровільно надав згоду невстановленим досудовим розслідуванням представникам держави-агресора та представникам незаконних воєнізованих формувань «ДНР» на добровільне зайняття посади в незаконному правоохоронному органу, створеному на тимчасово окупованій території м. Маріуполя Донецької області, шляхом зайняття посади (мовою оригіналу) «ВРИО оперуполномоченного СУР Жовтневого районного отдела Мариупольского городского управления МВД Донецкой Народной Республики» у самопроголошеному, незаконному правоохоронному органі так званої (мовою оригіналу) «полиции ДНР», розташованому у Жовтневому (Центральному) районі м.Маіруполя Донецької області за адресою: Донецька область, Жовтневий (Центральний) район, вул.Фонтанна, 87.
Зокрема, продовжуючи виконувати свій злочинний умисел, спрямований на спрямований на добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території м. Маріуполя Донецької області, ОСОБА_5 у травні 2022 року (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у місті Маріуполі, біля будівлі колишнього ГУНП в Донецькій області за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, проспект Нахімова 86, приймав участь у публічних заходах, які проводились представниками окупаційних засобів масової інформації щодо встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, окупаційної адміністрації держави агресора, виправдовуючи перехід іншими працівниками державних органів на бік ворога, про що 02.06.2022 викладено відеозапис у мережі Інтернет на відеохостингу YouTube під назвою (мовою оригіналу) «Донбас. Я считаю эти видеокадры важнейшей илюстрацией мысли о том, что Мариуполь не Украинский город. Жители понятно, на стороне ДНР. Теперь и украинская полиция переходит в МВД Республики.».
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме, у колабораційній діяльності, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території. 
Відповідно ст. 129 Конституції України, ст. 7 КПК України, основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.
Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, знає або повинен був знати про розпочате щодо нього кримінального провадження і протягом тривалого часу переховується від суду, ухвалою суду від 04.11.2025 прийнято рішення про здійснення спеціального судового провадження стосовно вказаного вище обвинувального акту (т.1 а.с.113-114) та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого.
У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_5 не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті пред`явленого йому обвинувачення.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.
Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п.п.2, 3, 10 ч.1 ст.7 КПК України).
Суть принципу законності відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно ч.1 ст.10 КПК України, суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи обізнаним або який повинен був бути обізнаним, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження, винесено повідомлення про підозру та обвинувальний акт спрямовано до суду, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), надані до газети «Урядовий кур`єр» (т.1 а.с 29-30,61-62 ,130-131,164-165), на сайті суду (т.1 а.с.31-32,48,121-122,150-151) та на сайті Офісу Генерального прокурора (т.1 а.с. 8,63,123, 166).
Відповідно до ст. ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України підтверджується наступними дослідженими та перевіреними під час судового слідства доказами, а саме:
Свідок ОСОБА_7 , пояснила суду, що на момент початку повномасштабного вторгнення у 2022 році вона проживала біля м.Маріуполя. Після захоплення м.Маріуполя вона періодично виїжджала на підконтрольну територію України та поверталася назад. Під час своїх поїздок вона неодноразово проїжджала через блокпости. На блокпостах перебували військові та особи, які представлялися поліцейськими. У них були білі пов`язки на руках, а також наклейки з символікою «ДНР». Блокпостів і піших патрулів було дуже багато. На цих блокпостах її зупиняли, перевіряли документи та ставили питання, зокрема, куди вона їде та з якою метою. Щодо ОСОБА_5 , зазначила, що вона впізнала його за фотографіями та відеозаписами. Також вона особисто бачила його на блокпостах та у складі піших патрулів разом із російськими військовими. Особисто з ОСОБА_5 , вона не знайома. До початку повномасштабного вторгнення вона часто бачила різних працівників поліції, оскільки її сусідка часто викликала поліцейських, і вони приїжджали на виклики. Вона бачила і запам`ятала деяких осіб, які приїздили на виклики, у тому числі ОСОБА_5 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , суду пояснював, що ОСОБА_5 працював разом з ним у одному відділі. Вважав, що ОСОБА_5 мав схильність до державної зради. Вказував, що після початку повномасштабного вторгнення керівництвом було віддано наказ щодо евакуації спеціальної техніки. Під час евакуації спеціальної техніки ОСОБА_5 допомагав її вивозити. Після повернення до міста Маріуполь ОСОБА_5 на роботу більше не вийшов. Йому відомо, що ОСОБА_5 залишив місце роботи 25.02.2022, після чого, більше там не з`являвся. Під час досудового розслідування свідку він переглянув відеозапис та підтвердив, що на ньому присутній ОСОБА_5 . Він не намагався зв`язатися з ОСОБА_5 , оскільки вважав його зрадником. Під час спільної роботи ОСОБА_5 неодноразово висловлювався на підтримку країни агресора та виправдовував її дії. Зазначив, що ОСОБА_5 мав можливість безперешкодно виїхати з тимчасово непідконтрольної території, оскільки на той момент фільтраційні заходи ще не проводилися.
Повідомленням ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 06.06.2022 про вчинення кримінального правопорушення з додатком, а саме актом огляду телеграм-каналу під назвою (мовою оригіналу) « ОСОБА_9 », на якому встановлені співробітники ГУНП в Донецькій області які перейшли на бік ворога під час воєнного стану, серед яких є ОСОБА_5 (т.2 а.с. 5-7)
Актом огляду телеграм каналу від 06.06.2022 під назвою (мовою оригіналу) «Sladkov_plus», на якому розміщено відеоматеріал щодо переходу співробітників Маріупольського ГУНП в Донецькій області на службу до т.з.в. «МВД ДНР», на якому ідентифіковано ОСОБА_5 (т.2 а.с. 9-18).
Протоколом огляду від 26.08.2022, в рамках кримінального провадження №42022050000000124 від 08.06.2022, яким було оглянуто телеграм канал під назвою (мовою оригіналу) « ОСОБА_9 », на якому міститься відеозапис від 02.06.2022 під назвою (мовою оригіналу) « Донбасс. Я считаю эти видеокадры важнейшей иллюстрацией мысли о том, что Мариуполь не украинский город, жители , понятно, на стороне ДНР, теперь и украинская полиция переходит в МВД республики», на якому зображено кадри місцевості внутрішнього двору адміністративної будівлі ГУНП в Донецькій області, на фоні якого зображена велика кількість людей. В правій нижній частині зображення написані титри: (мовою оригіналу) - «Сотрудники украинской полиции масово переходят на службу в МВД ДНР» (т.2 ас.19-23).
Протоколом огляду від 26.08.2022, згідно якого в рамках кримінального провадження №42022050000000124 від 08.06.2022 було оглянуто телеграм канал під назвою (мовою оригіналу) «ОПЛОТ ТВ {Z}», на якому міститься відеозапис від 09.06.2022 під назвою (мовою оригіналу) «Бывшие сотрудники украинской полиции переходят на службу в МВД ДНР», на якому зображено кадри місцевості внутрішнього двору адміністративної будівлі ГУНП в Донецькій області, на фоні якого зображена велика кількість людей, в лівому нижньому куті відеозапису з`являється надпис (мовою оригіналу) «Закон и порядок. Бывшие сотрудники украинской полиции переходят на службу в МВД ДНР. Вищезазначену інформацію збережено на оптичний диск, який є додатком до протоколу огляду (т.2 ас. 24-29).
Постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальним управлінням ДБР ОСОБА_3 , від 27.06.2025 було виділено з матеріалів кримінального провадження №42022050000000124 від 08.06.2022 матеріали досудового розслідування в окреме кримінальне провадження № 62025050030002566 від 27.06.2025 (т. 2. а.с. 109-110).
Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого 27.06.2025 було зареєстроване кримінальне провадження № 62025050030002566 за обвинуваченням ОСОБА_5 , який підтверджує факт внесення відомостей до ЄРДР та початок проведення досудового розслідування з відповідною правовою кваліфікацією кримінального правопорушення (т.2 а.с. 104).
Протоколом за результатами НСРД від 05.12.2022 та додатків №5 у вигляді витягу з наказу № 116, списків номерів телефонів працівників Жовтневого РВ та з посадами, додатку №4 у вигляді витягу з наказу № 131 л/с, списків особового складу, з яких вбачається, що на ОСОБА_5 було покладено (мовою оригіналу) «временное исполнение обязанностей по вакантной должности с 28.03.2022 по Жевтневому районному отделу Мариупольського городского управления», а саме (мовою оригіналу) «ВРИО оперуполномоченого СУР Жовтневого районного отдела Мариупольсого городского управления МВД ДНР», його номер телефону входить до спуску працівників Жовтневого РВ, також міститься інформація, що ОСОБА_5 , користується мобільним телефоном, який входить до переліку номерів, закріплених за працівниками (мовою оригіналу) «сотрудников Жовтневого РО Мариупольського ГУ МВД ДНР», та приказ (выписка) від 10.06.2022 № 131 л/с відповідно до якого ОСОБА_5 , було назначено (мовою оригіналу) «участковым инспектором полиции отделения Жовтневого районного отдела Мариупольского городского управления МВД ДНР». Вищезазначену інформацію збережено на оптичний диск, який є додатком до протоколу (т.2. ас. 65-79).
Протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме – зняття інформації з електронних інформаційних систем від 05.12.2022, який містить додатки, а саме роздруківку (мовою оригіналу) приказ (выписка) від 28.03.2022 № 116 відповідно до якого (мовою оригіналу) «в связи со служебной необходимостью и до особого распоряжения возложить временное исполнение обязанностей по вакантной должности с 28.03.2022 по Жевтневому районному отделу Мариупольського городского управления: ОСОБА_5 ВРИО оперуполномоченого СУР Жовтневого районного отдела Мариупольсого городского управления МВД ДНР. Підставою для цього є (мовою оригіналу) заявление ОСОБА_5 от 24.03.2022, решение ВРИО начальника Жовтневого районного отдела Мариупольського городского управления МВД ДНР ОСОБА_10 . 
Також в додатках до вищезазначеного протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії міститься інформація, що ОСОБА_5 , користується мобільним телефоном, який входить до переліку номерів, закріплених за працівниками (мовою оригіналу) «сотрудников Жовтневого РО Мариупольського ГУ МВД ДНР» Крім того, відповідно до наявного списку (мовою оригіналу) «сотрудников Жовтневого РО Мариупольського ГУ ВМД ДНР», ОСОБА_5 , обіймає посаду (мовою оригіналу) «участковий инспектор полиции» та має звання капітана поліції.
Іншим додатком, а саме роздруківку (мовою оригіналу) приказ (выписка) від 10.06.2022 № 131 л/с відповідно до якого було назначено (мовою оригіналу) ( по Жовтневому районному отделу Мариупольского городского управления ОСОБА_5 участковым инспектором полиции отделения Жовтневого районного отдела Мариупольского городского управления МВД ДНР» Підставою для цього є (мовою оригіналу) заявление ОСОБА_5 от 31.05.2022, решение аттестационной комисии МВД ДНР от 09.06.2022. Вищезазначену інформацію збережено на оптичний диск, який є додатком до протоколу (т.2. ас. 65-79).
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.05.2025 за участю свідка ОСОБА_7 , в ході якого остання впізнає особу на фото № 1, яка, згідно довідки, являється ОСОБА_5 (т.2 а.с.80-83).
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.04.2025 за участю свідка ОСОБА_11 , в ході якого остання впізнає особу на фото № 2, яка, згідно довідки, являється ОСОБА_5 (т.2 а.с.84-86).
Протоколом огляду відеозапису від 28.04.2025 за участю свідка ОСОБА_11 , згідно якого було оглянуто відеозапис телеграм каналу « ОСОБА_9 », на якому було оприлюдненого відео-матеріал під назвою (мовою оригіналу) «Донбасс. Я считаю эти видеокадры важнейшей иллюстрацией мысли о том, что Мариуполь не украинский город, жители , понятно, на стороне ДНР, теперь и украинская полиция переходит в МВД республики». В ході огляду вищезазначеного матеріалу свідок ОСОБА_11 , повідомила, що на відеозаписі присутня особа, яка відома їй як ОСОБА_5 (т.2 ас.87-89 ).
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.04.2025 за участю свідка ОСОБА_8 , в ході якого остання впізнає особу на фото № 2, яка, згідно довідки, являється ОСОБА_5 (т.2 а.с.90-92).
Протоколом огляду від 24.04.2025 за участю свідка ОСОБА_8 , згідно якого було оглянуто відеозапис телеграм каналу « ОСОБА_9 », на якому було оприлюдненого відео-матеріал під назвою (мовою оригіналу) «Донбасс. Я считаю эти видеокадры важнейшей иллюстрацией мысли о том, что Мариуполь не украинский город, жители , понятно, на стороне ДНР, теперь и украинская полиция переходит в МВД республики». В ході огляду вищезазначеного матеріалу свідок ОСОБА_8 , повідомила, що на відеозаписі присутня особа, яка відома йому як ОСОБА_5 (т.2 ас.93-95).
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А., заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, поза розумним сумнівом.
Виходячи з зазначеного, судом достовірно встановлено, що дії ОСОБА_5 , який є громадянином України, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, як колабораційна діяльность, тобто добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, кваліфіковані вірно.
Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний в розумінні ст. 19 КК України.
При призначенні покарання, згідно з вимогами ст. ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчиненого злочину, останній віднесено до категорії особливо тяжкого злочину.
Обставин, які, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Обставиною, яка, відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 , кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих та на наявність обтяжуючої обставини, проте враховуючи також, що обвинувачений вчинив даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли у сприянні окупаційної влади держави-агресора, з метою його перевиховання та упередження скоєння злочинів в подальшому, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, встановлений санкцією ч.7 ст.111-1 КК України, з додатковим покаранням.
При цьому, визначаючи розмір призначеного покарання, суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 , як громадянин України, вчинив особливо тяжкий злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинив цей злочин умисно з прямим умислом, а тому суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без реального відбування покарання.
При цьому, з огляду на вчинення ОСОБА_5 , суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_5 , не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.
Підстави для застосування положень ст. 75 КК України також відсутні.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Судові витрати по справі відсутні.
Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України (т.3 а.с.92-94) .
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 10.07.2025 відносно ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який до набрання вироком законної сили, суд вважає за доцільне залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на дванадцять років з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими функціями в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в усіх державних органах, установах та організаціях, а також в правоохоронних органах строком на п`ятнадцять років.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обраховувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з дня фактичного його затримання.
Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити незмінним у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
На підставі ст. 54 КК України, ОСОБА_5 позбавити спеціального звання «лейтенант поліції».
Строк додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати посади пов`язані з організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими функціями в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в усіх державних органах, установах та організаціях, а також в правоохоронних органах строком, рахувати з моменту відбуття основного покарання.
Речові докази по справі - DVD-R диск, що є додатком до протоколу огляду від 26.08.2022, та DVD-R диск, що є додатком до протоколу від 05.12.2022 за результатами негласної слідчої (розшукової) дії, що зберігаються в матеріалах справи, залишити при матеріалах кримінального провадження.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Соборний районний суд м.Дніпра протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя          ОСОБА_1