справа № 296/188/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року       м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Віктора Мокрецького, за участю секретаря Анастасії Юзюк, розглянув цивільну справу за заявою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Житомирської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком та за зустріним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба (Управління) у справах дітей Житомирської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю,

В С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ
ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 в якому просив визначити місце проживання спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.
У обґрунтування заявленого ОСОБА_1 повідомив, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі від якого сторони мають сина ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу судом залишено сина ОСОБА_4 на вихованні матері, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти. 
Однак, станом на день подання цього позову, ОСОБА_4 фактично проживає з батьком та відмовляється повертатися до матері, оскільки має неприязні стосунки з бабусею зі сторони матері. Відтак, позивач переконаний, що визначення місця проживання ОСОБА_4 разом із ним відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.
Водночас, від ОСОБА_2 в межах цього провадження до суду надійшла зустрічна позовна заява про визначення місця проживання ОСОБА_4 разом з нею. В обґрунтування позову остання вказала, що дійсно сторони перебували у шлюбі від якого мають сина ОСОБА_4 . Вона постійно піклується про свого сина та всіляко сприяє його всебічному розвитку і створює необхідні умови для проживання хлопчика. Фактичне проживання ОСОБА_4 з батьком зумовлено тим, що останній змушував силоміць хлопчика знаходитися разом із собою, в зв`язку із чим ОСОБА_2 неодноразово зверталася із заявами до правоохоронних органів. Окрім цього, ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому через введення в Україні воєнного стану, не може постійно перебувати разом з ОСОБА_4 за своїм місцем проживання, тому син фактично знаходиться на вихованні у своїх баби й діда зі сторони батька. Також, на даний час 1/2 частина житлового будинку, в якому проживає ОСОБА_1 з сином перебуває під арештом, що призводить до того, що у будь-який момент батько може бути позбавлений можливості забезпечити належні умови для проживання ОСОБА_4 . За таких обставин, остання просить суд визначити місце проживання хлопчика з нею.

ІІ. ПРОЦЕДУРА СУДОВОГО РОЗГЛЯДУ ТА КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН
Ухвалою суду від 24 березня 2025 року в справі відкрито загальне позовне провадження.
Правом на подання відзиву на первісну позовну заяву ОСОБА_2 не скористалася.
08 липня 2025 року ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні, зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини прийнята до спільного розгляду із первісним позовом.
Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , скориставшись своїм процесуальним правом, подав відзив на зустрічну позовну заяву в якій заперечив проти вимог ОСОБА_2 в повному обсязі. Свою позицію ОСОБА_1 обґрунтував тим, що за час спільного проживання ОСОБА_4 з матір`ю остання влаштовувала своє особисте життя та не приділяла належної уваги вихованню дитини, тому хлопчик і виявив намір проживати разом з батьком. Окрім цього, ОСОБА_1 проходить військову службу в АДРЕСА_1 , а тому саме він опікується хлопчиком, а не інші родичі. Також позивач зауважив, що як батько приділяє чималу увагу навчанню, розвиту та оздоровлення хлопчика на відміну від його матері. Відтак, ОСОБА_1 просить суд відмовити повністю у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_2 
ОСОБА_2 , у свою чергу, подала відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву в якій підтримала свою позицію, викладену в зустрічному позові. 
05 серпня 2025 року підготовчий розгляд справи був завершений і справа призначена до судового розгляду по суті.
У ході судового розгляду справи кожна зі сторін підтримала свої вимоги. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 вказав, що орган опіки та піклування висловив свою думку щодо цього спору у відповідному висновку та станом на день розгляду справи не змінив свого ставлення щодо заявлених вимог.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ
08 листопада 2013 року народився ОСОБА_3 батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с. 15 т. 1).
Хлопчик має спільне зареєстроване місце проживання разом з матір`ю (а.с. 73, 75 т. 1).
Відповідно до виписки з домової книги про склад сім`ї і прописку, що видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КОМЕНЕРГО ЖИТОМИР», ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_1 . Разом з ним у цьому будинку проживають – ОСОБА_7 (власник 1/2 частини), ОСОБА_8 (власник 1/2 частини), ОСОБА_9 (а.с. 16 т. 1).
19 січня 2015 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області по справі № 278/5205/14-ц судом вирішено розірвати шлюб, укладений 29 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 . Окрім цього, судом також вирішено залишити ОСОБА_1 на вихованні матері ОСОБА_6 . Зазначене рішення набуло законної сили 30 січня 2015 року (а.с. 77 т. 1).
18 серпня 2015 року ОСОБА_6 змінила своє прізвище на « ОСОБА_11 », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 (а.с. 92 т. 1).
18 серпня 2018 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 укладений шлюб після державної реєстрації якого дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_14 » (а.с. 100 т. 1).
20 березня 2025 року Вересівським старостинським округом Житомирської міської ради Гуменюк О.М. видана довідка № 62 відповідно до якої до складу сім`ї останньої входить син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька – ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 76 т. 1). 
31 березня 2025 року головним державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 77649018 щодо примусового виконання виконавчого листа № 278/3549/1-ц від 21 січня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання їх сина ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 30 липня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 84 т. 1).
02 квітня 2025 року ОСОБА_2 наказом № 3089/к була прийнята на посаду оператора поштового зв`язку першого кладу відділення поштового зв`язку № 210 Акціонерного товариства «УКРПОШТА» з посадовим окладом 16 700 грн (а.с. 98 т. 1).
Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_2 станом на 03 квітня 2025 року до кримінальної відповідальності не притягалася, у розшуку не перебуває та не має незнятої чи непогашеної судимості (а.с. 99 т. 1).
07 квітня 2025 рок Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Новогуйвинської селищної ради видана довідка згідно з якою ОСОБА_2 дійсно проживає та доглядає за своєю дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконує профілактичні огляди (щеплення), звертається при захворюванні дитини та перебуває на тимчасовій непрацездатності за потреби догляду за хворою дитиною (а.с. 78 т. 1).
Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 04 січня 2011 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 565830 матері ОСОБА_2 – ОСОБА_16 на праві власності належить 1/2 ід. ч. житлового будинку АДРЕСА_1 та земельна ділянка загальною площею 0,0750 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адерсою: АДРЕСА_1 (а.с. 86-91 т. 1).
11 квітня 2025 року у листі № 82642-2025 начальник управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Житомирській області повідомив, що за зверненням ОСОБА_2 на лінію «102» зареєстровано три повідомлення 22 березня 2023 року з кваліфікацією подій «Неналежне виконання обов`язку по догляду за дитиною» та «Неналежне реагування на заяви та повідомлення громадян (а.с. 103 т. 1).
15 квітня 2025 року представниками служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради складений акт обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_2 відповідно до якого остання щоденно телефонує своєму сину ОСОБА_4 та не менше двох разів на місяць забирає хлопчика до себе. Окрім цього, ОСОБА_2 приймає участь у навчанні, вихованні та розвитку дитини (а.с. 104).
17 квітня 2025 року начальником шістнадцятої прикордонної застави (за місцем дислокації н.п. Висоцьк) ІНФОРМАЦІЯ_3 (за місцем дислокації АДРЕСА_2 ) ОСОБА_1 надана службова характеристика відповідно до якої останній за час проходження служби на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії – снайпера третьої групи інспекторів прикордонної служби показав себе як вірний конституційному та військовому обов`язкам, а також ідеологічно витриманим та таким, що дотримується законності. Проте, останній до виконання службових обов`язків відноситься на середньому рівні оскільки проявляє інколи безініціативність та допускає прорахунки. На критику ОСОБА_1 реагує правильно, робить належні висновки, є емоційно стійкий і дещо конфліктним (а.с. 102 т. 1).
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 28 квітня 2025 року на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира по справі № 296/8225/20 накладений арешт (а.с. 105-106 т. 1).
06 травня 2025 року в листі № 34558/23.12-25/13 в.о. начальника Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) повідомлено, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 50569702 з примусового виконання виконавчого листа Житомирського районного суду Житомирської області № 278/3549/14-ц від 23 січня 2015 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_3 . Водночас, 03 квітня 2023 року до відділу надійшла заява ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого листа без виконання, що і було здійснено державним виконавцем 07 квітня 2023 року шляхом винесення відповідної постанови (а.с. 124-125 т. 1).
Того ж дня вказаним відділом ОСОБА_2 видана довідка-розрахунок згідно з якою борг ОСОБА_17 зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_18 станом на 31 березня 2025 року складає 216 896,91 грн (а.с. 126-129 т. 1).
Як вбачається із виписки по картковому рахунку, що надана Акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 систематично перераховує ОСОБА_3 на його картковий рахунок грошові кошти на кишенькові витрати (а.с. 168-173 т. 1).
З довідки № 1258 від 31 липня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено, що ОСОБА_1 дійсно проходить військову службу за контрактом у вказаному загоні на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії – снайпера третьої групи інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) з 29 липня 2025 року по дату надання інформації (а.с. 174 т. 1).
Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, що надані Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 за місцем проходження військової служби отримує стабільний дохід (а.с. 175-176 т. 1).
Із характеристики ОСОБА_3 , 2013 року народження, вбачається, що хлопчик є учнем 5-В класу ліцею № 12 м. Житомира ім. С. Ковальчука. Хлопчик за місцем свого навчання характеризується позитивно. Окрім цього, педагоги зазначають, що батько приділяє належну увагу вихованню сину, відвідує батьківські збори та постійно телефонує з метою отримання інформації щодо навчання та поведінки сина. ОСОБА_4 забезпечений необхідним приладдям та має охайний і чистий вигляд (а.с. 179 т. 1).
15 жовтня 2025 року рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 1429 затверджений висновок щодо визначення місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 , відповідно до якого орган опіки та піклування уважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 з батьком. Разом із тим, у висновку зазначено, що обидвоє батьків ОСОБА_4 мають самостійний дохід та взмозі забезпечити потреби малолітнього сина у повному обсязі, а хлопчик любить та поважає обох батьків й бажає спілкуватися з матір`ю та відвідувати її. Окрім цього, у матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання батьками своїх батьківських обов`язків чи проявлення ними аморальної поведінки. Відомостей стосовно підстав визнання доцільним проживання ОСОБА_4 саме з батьком, а не з матір`ю висновок не містить (а.с. 40-41 т. 2).
25 грудня 2025 року в листі № 08/20847-25-Вих ІНФОРМАЦІЯ_4 зазначено, що в період з 13 жовтня 2025 року по 26 жовтня 2025 року ОСОБА_1 перебував у службовому відрядженні за межами відповідальності загону. Увесь інший час останній перебував в районах здійснення відповідних заходів на ділянці відповідальності загону (а.с. 119 т. 2).
Допитаний у ході судового розгляду справи свідок ОСОБА_12 показав, що він є колишнім чоловіком ОСОБА_2 і на момент його перебування у шлюбі з останньою ОСОБА_4 проживав разом з ними. Однак з 2022 року хлопчик почав частіше відвідувати батька та спілкуватися із ним. Окрім цього, ОСОБА_12 посередньо охарактеризував ОСОБА_2 як матір, оскільки зазначав, що вона постійно перекладала свої обов`язки на бабусів і дідусів дитини та залишала дитину на своїх знайомих. На даний час ОСОБА_12 також звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення участі батька у вихованні їх спільної дитини (а.с. 55-61 т. 1).
Допитана у якості свідка ОСОБА_19 показала, що вона є класним керівником ОСОБА_4 і з його матір`ю ОСОБА_2 не знайома, оскільки та не цікавиться навчанням хлопчика (а.с. 63-70 т. 1).
Допитана судом свідок ОСОБА_20 , яка є сусідкою сім`ї ОСОБА_21 , показала, що між сторонами існував конфлікт з приводу проживання ОСОБА_4 через те, що у березні 2023 року ОСОБА_4 був зачиненим у будинку батька, а матір ОСОБА_2 намагалася забрати ОСОБА_4 до себе, а тому кілька разів викликала поліцію (а.с. 63-70 т. 1).
Батьки ОСОБА_1 - ОСОБА_7 та ОСОБА_22 , як свідки, відмовилися від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України (а.с. 63-70 т. 1).
Опитаний судом у присутності психолога малолітній ОСОБА_3 на запитання головуючого чи відомо йому з якого приводу він опитується судом зазначив, що про цю справу йому стало відомо після спілкування з адвокаткою тата з якою він спілкувася перед опитуванням в суді. 
Окрім цього, ОСОБА_4 повідомив, що він живе з татом з 2023 року. Проблеми з проживанням у матері почалися коли на нього почала сваритися бабуся зі сторони матері через те, що хлопчик приводив додому друзів. Наразі, з матір`ю ОСОБА_4 бачиться рідко, хоча до 2023 року він мав гарні стосунки з обома батьками. Зараз хлопчик живе з бабусею й дідусем зі сторони батька. ОСОБА_1 також постійно проживає з ними, хоча інколи може їздити у відрядження. З матір`ю ОСОБА_4 спілкується щодня, але виключно задля отримання кишенькових коштів. Також, за словами хлопчика, він час від часу приїздить до матері, яка постійно відсутня за своїм місцем проживання. Крім цього, у маминому будинку у нього немає своєї кімнати, а у помешканні батька він живе у кімнаті дядька, який, не проживає разом із ними. З приводу матеріального забезпечення ОСОБА_4 повідомив, що обоє батьків дають йому кишенькові кошти та купують речі. З татом ОСОБА_4 має гарні стосунки. Навчається хлопчик на середній рівень та поруч з місцем свого навчання відвідує секцію дзюдо. Так, у школу хлопчика відводить батько, а на заняття дзюдо по п?ятницям він ходить сам, у решту днів (субота, понеділок та вівторок) на секцію його відвозить батько. Домашнє завдання хлопчик виконує сам (а.с. 98-104 т. 1).

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА СУДОВА ПРАКТИКА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, за висновками Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, пункт 54, рішення від 07 грудня 2006 року).
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Нормами ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.
Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. 
Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди передусім повинні враховувати інтереси самої дитини, оцінюючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 зазначено, що тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року по справі № 466/1017/20 рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Також у постанові від 15 січня 2025 року по справі № 760/2096/22 Верховний Суд, серед іншого, акцентував увагу на тому, що при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту. Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ
Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову та наявність підстав для задоволення зустрічного позову із огляду на таке.
Як встановлено судом, у ході розгляду справи сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі від якого мають спільного сина ОСОБА_4 . У подальшому, на підставі рішення суду цей шлюб розірваний, а ОСОБА_4 залишений на вихованні матері, але не визначено його місце проживання. До 2023 року ОСОБА_4 постійно проживав із матір`ю, а з 2023 року почав проживати з батьком. 
Водночас стосовно позовних вимог ОСОБА_1 суд звертає увагу на таке.
У ході судового розгляду справи встановлено, що у ОСОБА_4 з батьком гарні та дружні стосунки. Однак, дослідивши усі докази в сукупності та взаємозв`язку між собою, суд доходить висновку, що прихильність хлопчика до батька, перш за все, зумовлена тим, що матір та баба хлопчика зі сторони матері здійснювали посилений контроль за його вихованням допоки він проживав з ОСОБА_2 . Натомість, проживаючи з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 не піддається такому сильному контролю зі сторони батька, що і зумовлює прихильність саме до останнього.
Суд критично оцінює вказані вище пояснення ОСОБА_4 , оскільки під час його опитування він вживав юридичну термінологію непритаманну його віку та рівню розвитку, а також повідомив, що напередодні опитування хлопчика судом він спілкувався з адвокаткою батька, яка розповіла йому про обставини цієї справи. Зазначений перебіг подій змушує вважати, що висловлена у ході судового розгляду думка ОСОБА_4 не є його об`єктивним судженням.
З наявних письмових доказів вбачається, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Державної прикордонної служби України та в силу свого роду занять і введення в Україні воєнного стану не може забезпечити своє постійне місце проживання разом з ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 . Посилання позивача на те, що прикордонний загін, в якому він служить дислокується у м. Житомирі, суд до уваги не бере, бо повідомленням цього загону підтверджується, що позивач може перебувати у відрядженнях за межами зони відповідальності загону та безпосередньо в районах здійснення відповідних заходів на ділянці зазначеного загону. 
Водночас, суд наголошує на тому, що відповідно до відомостей, які містяться у мережі інтернет, зона дії ІНФОРМАЦІЯ_4 поширюється на 405 км державного кордону України з Республікою Білорусь, а не лише на м. Житомир та Житомирську область. Зазначений перебіг подій свідчить про те, що ОСОБА_1 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану та виконанням ним військового обов`язку не може забезпечити своє постійне проживання разом з сином.
Також суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_19 , оскільки ОСОБА_4 після зміни місця свого проживання змінив й місце свого навчання, а відтак навчається у класі ОСОБА_19 нетривалий час.
З приводу висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_4 з батьком суд зазначає, що при однаковій позитивній характеристиці обох батьків та прихильності хлопчика як до матері так і до батька орган не обгрунтував висновок про надання переваги визначенню місця ОСОБА_4 з батьком, а не з матір`ю. Відтак, суд уважає цей висновок неповним і через це не погоджується з ним та не приймає його до уваги.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що, на даний час, інтересам дитини відповідатиме визначення місця проживання ОСОБА_4 саме із матір`ю, оскільки остання може забезпечити умови для гармонійного та всебічного розвитку дитини та підтримання належного стану здоров`я ОСОБА_4 .
Ураховуючи викладене вище, суд відмовляє у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та задовольняє зустрічний позов ОСОБА_2 .

VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ
У порядку ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають до стягнення понесені останньою та документально підтверджені судові витрати за розгляд цієї справи, що складаються із витрат по сплаті судового збору. Водночас, результати вирішення спору за позовом ОСОБА_1 не надають суду можливості здійснити розподіл його судових витрат.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.
Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) разом з матір`ю ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , код платника податків НОМЕР_2 ).
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , код платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 19 лютого 2026 року. 

Суддя          Віктор Мокрецький