ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 643/21995/25
провадження № 51-699 км 26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року.
Обставини справи
Слідчий суддя Салтівського районного суду м. Харкова ухвалою від 11 грудня 2025 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, яка полягає в невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 17 лютого 2026 року залишив без задоволення клопотання заявниці ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2025 року, а апеляційну скаргу повернув особі, яка її подала.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року та зобов`язати цей суд розглянути її апеляційну скаргу. 
На обґрунтування вимог зазначає, що апеляційний суд, приймаючи рішення, не взяв до уваги та не врахував її доводів, наведених у клопотанні про поновлення строку, чим позбавив її права на апеляційний перегляд.
Учасників провадження повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.
ОСОБА_6 надіслала заяву, у якій просить проводитикасаційний розгляд за її відсутності.
Позиціїучасниківсудовогопровадження
ОСОБА_6 у письмових поясненнях підтримала вимоги касаційної скарги та просила суд їх задовольнити. 
Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційної скарги. 
ОцінкаСуду
Заслухавши суддю-доповідача, позицію прокурора, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи й дослідивши матеріали провадження, Суд дійшов висновку про таке. 
Відповідно до вимог статті 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
За приписами статті 370, частини другої статті 418 КПК ухвала суду апеляційної інстанції повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.
За змістом пункту 3 частини другої статті 395 КПК апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення, а згідно із частиною третьою цієї статті якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Таким чином, стаття 395 КПК розмежовує строки апеляційного оскарження ухвали слідчого судді для осіб, яких викликав суд, для осіб, які оскаржували цю ухвалу, однак суд не викликав їх , постановляючи цю ухвалу.
Для особи, яка оскаржує ухвалу слідчого судді, постановлену за її викликом, кримінальне процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді з моменту її оголошення, а не із часом отримання копії судового рішення.
Пунктом 4 частини третьої статті 399 КПК передбачено, що апеляційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення. Частиною першою статті 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Під поважними причинами пропуску процесуального строку варто розуміти лише ті обставини, які мають об`єктивно непереборний характер та унеможливили або істотно ускладнили своєчасне звернення до суду у строк, визначений законом.
При цьому про поважність причин для поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом установленого законом строку на апеляційне оскарження, виникли раптово, мали несподіваний характер і не могли бути контрольовані особою, яка звернулася з апеляційною скаргою.
Як установив апеляційний суд, ОСОБА_6 09 грудня 2025 року направила до Салтівського районного суду м. Харкова скаргу на бездіяльність органу досудового розслідування, яку було призначено до розгляду слідчим суддею 11 грудня 2025 року о 10:30.
Про дату та час розгляду ОСОБА_6 було повідомлено 10 грудня 2025 року через додаток «Viber» на вказаний нею номер мобільного телефону. 
11 грудня 2025 року до початку судового засідання ОСОБА_6 надіслала на електронну адресу Салтівського районного суду м. Харкова клопотання, у якому просила слідчого суддю розглядати подану нею скаргу за її відсутності.
Тобто строк на апеляційне оскарження для ОСОБА_6 обчислювався з дня проголошення ухвали, а саме з 11 грудня 2025 року, та закінчувався 16 грудня 2025 року. 
Однак ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою 18 грудня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.
Оцінюючи поважність причин для поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення такого строку через відсутність поважних причин для його пропуску, оскільки копію ухвали слідчого судді було направлено ОСОБА_6 на зазначену нею в скарзі електронну пошту та доставлено в той же день (це не оскаржувалося), з якою вона ознайомилася лише 15 грудня 2025 року, що є в межах строку на апеляційне оскарження. Посилання скаржниці на пропуск строку на два календарні дні у зв`язку зі складанням і направленням апеляційної скарги в умовах воєнного стану в м. Харкові та вимкненнями електропостачання апеляційний суд визнав необґрунтованими.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження ОСОБА_6 пропустила, а наведені нею причини пропуску цього строку не є поважними. Процесуальні строки в кримінальному провадженні мають імперативний характер та спрямовані на забезпечення принципів правової визначеності, ефективності судового контролю та розумності строків. 
Особливістю судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування є його спеціальний та обмежений у часі характер, що зумовлює необхідність оперативного реагування учасників провадження шляхом своєчасного звернення до суду. Недотримання таких строків за відсутності поважних причин виключає можливість перегляду відповідних рішень у судовому порядку. 
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, суди першої та апеляційної інстанції мають оцінювати реальну можливість сторони реалізувати право на оскарження. У цьому разі апеляційний суд на підставі наданих доказів та обставин справи правильно дійшов висновку, що зазначені обставини не є достатніми для визнання причин пропуску строку поважними.
Колегія суддів також враховує, що строки апеляційного оскарження за КПК є короткими й встановлені для забезпечення оперативності та ефективності судового провадження.
Верховний Суд у численних рішеннях сформулював наведені нижче підходи. Стислі строки оскарження рішень слідчих суддів є елементом інституту досудового контролю, покликаного забезпечувати оперативність розслідування та захист прав учасників (статті 2, 7, 303, 309 КПК). 
Особи, яких було належно повідомлено про дату та час розгляду їхніх скарг та які з власної ініціативи не брали участі в засіданні слідчого судді, набувають знання про ухвалу в момент її оголошення, і саме із цього часу обчислюється строк на апеляційне оскарження. Поновлення строку є винятком, а поважність причин пропуску повинно бути підтверджено належними доказами. Суд апеляційної інстанції не зобов`язаний самостійно збирати докази щодо обставин пропуску строку, а оцінює лише подані матеріали. 
Апеляційний суд, застосувавши ці підходи, дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку. 
Європейський суд з прав людини неодноразово у рішеннях вказував про те, що право доступу до суду не є абсолютним, може бути обмежено процесуальними строками; обмеження є доступними, якщо вони мають легітимну мету та не порушують принципу пропорційності; сторони повинні проявляти належну процесуальну уважність. 
У цій справі встановлено, що скаржниця була обізнана про розгляд справи, самостійно (вчасно) ініціювала її розгляд за своєї відсутності, а також їй було направлено в електронному варіанті копію судового рішення. 
Узгоджуючись із цими підходами, апеляційний суд урахував, що скаржниця не довела, що була позбавлена реальної можливості подати апеляційну скаргу у визначений строк. 
Сам по собі факт відмови в поновленні строку на апеляційне оскарження за відсутності поважних причин не свідчить про порушення права на доступ до суду чи права на апеляційний перегляд. Незгода скаржниці з прийнятим рішенням апеляційного суду не свідчить про його незаконність чи необґрунтованість.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про неповажність причин пропуску строку, а тому ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду, Суд не встановив.
З огляду на викладене підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається. 
Керуючись статтями 441, 442 Кримінального процесуального кодексу, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року залишити без зміни, а касаційну скаргу  ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3