ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року	справа № 380/14863/25	
м.Львів
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Карп`як Оксана Орестівна, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ) (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Львівської митниці (адреса: вул. Костюшка, 1, м.Львів, 79007; код ЄДРПОУ - 43971343) (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Львівської митниці №UA2090002025199 від 17.06.2025, №UA2090002025200 від 17.06.2025.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в 2023 році ФОП ОСОБА_1 ввіз на митну територію України товар, а саме транспортні засоби: сідельний тягач марки DAF, номер кузова НОМЕР_2 і напівпричіп рефрижератор, марки CRONE, номер кузова НОМЕР_3 , що підтверджується митними деклараціями від 06.02.2023 № 23 UA209180004106U6, від 06.02.2023 № 23 UA209180004167U2. За результатами перевірки 22.05.2025 Львівська митниця склала Акт № 73/25/7.4-19/ 3241118697 «Про результати документальної невиїзної перевірки дотримання ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, в тому числі залежно від країни походження товарів при переміщенні через митний кордон України за митними деклараціями від 06.02.2023 № 23 UA209180004106U6, від 06.02.2023 № 23 UA209180004167U2. Позивач вказує, що товар, який імпортувався ФОП ОСОБА_1 на митну територію України з Республіки Словаччини, супроводжувався сертифікатами походження EUR. 1 від 02.02.2023 № А752322, від 02.02.2023 № А752324. Позивач вважає, що у ФОП ОСОБА_1 були належні правові підстави для застосування при декларуванні такого товару преференційного режиму по Миту у відповідності до умов Угоди про асоціацію. Позивач вважає податкові повідомлення-рішення №UA2090002025199 від 17.06.2025, №UA2090002025200 від 17.06.2025 протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що застосування пільги зі сплати ввізного мита ФОП ОСОБА_1 було здійснено на підставі наданих під час митного оформлення товарів преференційних документів від 02.02.2023 № А752322 та № А752324, які вказані у графі 44 митної декларацій під кодом « 0954» – «сертифікат з перевезення (походження) товарів форми EUR.1». Країну походження товарів у графі 34 митних декларацій вказано «EU» (Європейський Союз) та було заявлено декларантом на підставі відомостей, наявних у зазначених сертифікатах з перевезення (походження) товарів форми EUR.1. Уповноваженим органом Словаччини у листі від 24.07.2024 №371825/2024 2000102/CU-263/23 повідомлено наступне: «Результати перевірки походження транспортних засобів, поставлених з інших країн-членів ЄС, показали, що автомобілі були помилково вказані як товари походженням з ЄС. Автомобілі не підпадають під преференційний режим відповідно до Додатку 1 до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Протоколу І до Договору про співробітництво, укладеного між ЄС та його країнами-членами з однієї сторони, та Україною, з іншої. Виходячи з вищевказаних фактів, перевірені сертифікати EUR.1 не відповідають вимогам щодо точності, тому є не дійсним доказом походження в розумінні протоколу». Також уповноваженим органом Словаччини у графі 14 сертифіката з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 02.02.2023 № А752322 внесено відмітку: «Не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності інформації, що міститься в ньому». Вказана відмітка належним чином засвідчена уповноваженим органом Словаччини, у зв`язку з чим товар, на який поширюється сертифікат з перевезення форми EUR.1, не підпадає під преференційний режим відповідно до Додатку І до Регіональної конвенції. Державна митна служба України листом від 25.10.2023 №15/15-03 01/7.4/4911 інформувала Львівську митницю про отримання від уповноваженого органу Словаччини листа від 04.10.2023 №490237/2023- 2000102/37 з результатами процесу перевірки сертифіката з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 02.02.2023 № А752324.
Представник позивача подав додаткові пояснення, мотивовані тим, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 12.08.2025 у справі № 500/1516/22 по такій категорій спорів зазначив, що надаючи оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить із наступного. Зміст відповіді уповноваженого органу Королівства Іспанії свідчить про те, що компетентний іноземний орган підтвердив факт неподання експортером додаткових даних про походження товару, а не про встановлення чи не встановлення походження товару. Також, суди попередніх інстанцій взагалі не надали будь-якої оцінки доводам Товариства про наявність додаткових відомостей про країну походження товару. З огляду на викладене, судами попередніх інстанцій не перевірено докази відповідності вимогам достовірності та правильності інформації про європейське походження товару, а також підтвердження тих обставини, що позивач не підтвердив відповідність товару, вимогам правил про преференційне походження товару..
Представник відповідача подав додаткові пояснення, мотивовані тим, що Верховний Суд в своїй Постанові зазначає: «зміст відповіді уповноваженого органу Королівства Іспанії свідчить про те, що компетентний іноземний орган підтвердив факт неподання експортером додаткових даних про походження товару, а не про встановлення чи не встановлення походження товару», проте таке твердження свідчить про абсолютне протиріччя нормам статті 32 Доповнення І до Регіональної конвенції. Відповідно до ч. 6 ст. 32 Доповнення І до Регіональної конвенції якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів , митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції. Тобто, санкція вищенаведеної норми права зобов`язує митні органи, які направили запит на перевірку документів, у випадку отримання відповіді щодо ненадання експортером доказів преференційного походження або відсутності такої відповіді відмовити у наданні права на преференції. В нашому випадку, уповноваженим органом Словаччини у листах повідомлено наступне: «Результати перевірки походження транспортних засобів, поставлених з інших країн-членів ЄС, показали, що автомобілі були помилково вказані як товари походженням з ЄС. Автомобілі не підпадають під преференційний режим відповідно до Додатку 1 до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Протоколу І до Договору про співробітництво, укладеного між ЄС та його країнами-членами з однієї сторони, та Україною, з іншої. Виходячи з вищевказаних фактів, перевірені сертифікати EUR.1 не відповідають вимогам щодо точності, тому є не дійсним доказом походження в розумінні протоколу».
Представник відповідача подав додаткові пояснення, мотивовані тим, що Верховний Суд звертає увагу, що сертифікати з перевезення товарів EUR.1 видаються експортеру на декларативній основі шляхом повідомлення компетентних органів про заявлене походження товарів з території Європейського Союзу. Водночас сам факт їх видачі не є безумовним підтвердженням походження товарів, оскільки у разі проведення перевірки експортер зобов`язаний документально підтвердити заявлений статус походження. Як установлено у спірних правовідносинах, компанія-експортер під час проведення відповідної перевірки не надала належних документів , які б підтверджували походження товарів з території Європейського Союзу, у зв`язку з чим у листі-відповіді уповноваженого органу зазначено, що сертифікати EUR.1 були видані та є формально дійсними, однак не пройшли перевірку та не можуть бути використані для застосування преференційного режиму оподаткування. Аналогічна ситуація в нашому випадку, де уповноважений орган Словаччини не отримав від експортера належних підтверджень щодо заявленого статусу походження та висловив це у своїх листах-відповідях, які слугували підставою для проведення документальної перевірки Львівською митницею. Поряд з тим в Постанові судді Верховного Суду звертають увагу, що за висновками, наведеними Верховним Судом у постановах від 01.03.2021 у справі № 240/7093/19 та від 11.04.2022 у справі № 260/2805/20 митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару. Саме тому декларативне зазначення експортером у комерційних документах походження товарів з території Європейського Союзу не є достатнім саме по собі, а у разі проведення перевірки експортер зобов`язаний документально підтвердити заявлений статус походження товарів, у тому числі щодо походження матеріалів, використаних у їх виготовленні.
Представник позивача подав додаткові пояснення, мотивовані тим, що в сертифікаті відповідності транспортного засобу напівпричіп рефрижератор, марки CRONE, номер кузова НОМЕР_3 , який ввозився за митною декларацією від 06.02.2023 № 23 UA209180004106U6, а саме у графі 0.5 зазначено: найменування та «BERNARD CRONE Gmbh& Co» Німеччина. Крім цього, до позову долучений лист фірми-виробника, яка підтверджує, що рефрижератор, марки CRONE, номер кузова НОМЕР_3 був виготовлений фірмою «BERNARD CRONEGmbh& Co» у Німеччині. Долучені документи у своїй сукупності доводять той факт, що ввезені транспортні засоби були виготовлені на території ЄС, а саме в Німеччині та Нідерландах, а відтак відповідають вимогам преференційного походження товару.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, ухвалою судді від 25.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін, за наявними у справі доказами.
Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.
ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність з 06.03.2018 КВЕД 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт".
В 2023 році ФОП ОСОБА_1 ввіз на митну територію України товар, а саме транспортні засоби: сідельний тягач марки DAF, номер кузова НОМЕР_2 і напівпричіп рефрижератор, марки CRONE, номер кузова НОМЕР_3 , що підтверджується митними деклараціями від 06.02.2023 № 23 UA209180004106U6, від 06.02.2023 № 23 UA209180004167U2. Товар за вище зазначеними Деклараціями був задекларований із застосуванням преференції «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС» за кодом 410 і, як наслідок, з нарахуванням та сплатою ФОП ОСОБА_1 ввізного мита за преференційними ставками від митної вартості у рамках дії норм пункту 1 статті 29, статті 26 глави 1 розділу ІV Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами, статті 15 Доповнення 1 Підтвердження походження до Регіональної конвенції. 
Львівська митниця на підставі пункту 7 частини першої статті 336, пункту 2 частини третьої статті 345, пункту 2 частини другої статті 351, підпункту 1 пункту 912 та з урахуванням пункту 934 розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (зі змінами та доповненнями), у зв`язку з надходженням від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, та відповідно до наказу від 23 квітня 2025 року № 150 провела документальну невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дотримання вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, застосування занижених ставок ввізного мита при переміщенні через митний кордон України товарів за митними деклараціями від 06.02.2023 № 23 UA209180004106U6, від 06.02.2023 № 23 UA209180004167U2. 
За результатами перевірки 22.05.2025 Львівська митниця склала Акт № 73/25/7.4-19/ НОМЕР_1 «Про результати документальної невиїзної перевірки дотримання ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, в тому числі залежно від країни походження товарів при переміщенні через митний кордон України за митними деклараціями від 06.02.2023 № 23 UA209180004106U6, від 06.02.2023 №23 UA209180004167U2. Документальною невиїзною перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вимог:
- пункту першого статті 29, статті 26 глави 1 розділу IV Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами, з іншої сторони, статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, вимог частини 1 статті 257, статті 280 Митного кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за митними деклараціями від 06.02.2023 № 23 UA209180004106U6, від 06.02.2023 № 23 UA209180004167U2 на загальну суму 101 064, 75 гривень;
- підпункту в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за за митними деклараціями від 06.02.2023 № 23 UA209180004106U6, від 06.02.2023 № 23 UA209180004167U2 на загальну суму 20 212, 65 гривень. 
17.06.2025 Львівська митниця прийняла податкове повідомлення-рішення №UA2090002025199, яким ФОП ОСОБА_1 визначене грошове зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання у розмірі 101 064,75 грн.
17.06.2025 Львівська митниця прийняла податкове повідомлення-рішення № UA2090002025200, яким ФОП ОСОБА_1 визначене грошове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 25 266, 19 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням у сумі 20 212,95 грн та за штрафними санкціями у сумі 5 053,24 грн.
Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Вирішуючи спір суд керувався таким.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України (ч.ч.2, 3 ст. 1 Митного кодексу України, далі - МК України).
Згідно ч. 1 ст. 270 МК України, правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правила оподаткування особливими видами мита встановлюються законами України «Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту», «;Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту», «;Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну», окремим законом щодо встановлення додаткового імпортного збору.
Відповідно до ч.1 ст. 271 МК України, мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Отже, сума податку на додану вартість залежить від розміру мита, що підлягає сплаті та включається до ціни товару.
Ввізне мито, відповідно до положень ст.272 МК України, встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.
Стаття 276 МК України визначає платників мита, з-поміж яких: 1) особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом; 2) особа, на адресу якої надходять товари, що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових або експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, вантажних відправленнях; 3) особа, на яку покладається обов`язок дотримання вимог митних режимів, які передбачають звільнення від оподаткування митом, у разі порушення таких вимог; 4) особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу); 5) особа, яка реалізує або передає у володіння, користування чи розпорядження товари, що були випущені у вільний обіг на митній території України із звільненням від оподаткування митними платежами, до закінчення строку, визначеного законом; 6) особа, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.277 МК України, об`єктами оподаткування митом є: 1) товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами; 2) товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України; 3) товари, транспортні засоби, що реалізуються відповідно до статті 243 цього Кодексу.
Аналіз такого правового регулювання дає підстави для висновку, що платники податків, визначені ст. 272 МК України, при ввезені відповідного товару (який є об`єктом оподаткування відповідно до ч.1 ст.277 МК України) на митну територію України зобов`язані сплачувати ввізне мито.
Частиною 1 ст. 280 Митного кодексу України передбачено, що в Україні застосовуються такі види ставок мита: 1) адвалорна - у відсотках до встановленої статтею 279 цього Кодексу бази оподаткування; 2) специфічна - у грошовому розмірі на одиницю бази оподаткування, встановлену статтею 279 цього Кодексу; 3) комбінована, що складається з адвалорної та специфічної ставок мита.
Відповідно до ч.ч. 3 та 4 цієї статті ставки мита, крім сезонного та особливих видів мита, встановлюються виключно законами України з питань оподаткування. Ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.
За змістом ч. 5 ст. 280 МК України, ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.
До товарів, які випускаються у вільний обіг на митній території України відповідно до частини шостої статті 75 цього Кодексу, застосовуються знижені ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не визначено законом.
До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 281 МКУ, допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.
Верховна Рада Законом України №1678-VII від 16.09.2014 ратифікувала Угоду від 27.06.2014 про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом.
Стаття 26 частини 1 глави 1 розділу IV Угоди встановлює, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I «Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва» (далі - Протокол I, до цієї Угоди).
Стаття 29 частини 1 глави 2 розділу IV Угоди визначає, що кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.
Відповідно до пункту 1 статті 2 розділу 2 Протоколу I, з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Згідно з абзацом 1 пункту 1 статті 6 Протоколу І Угоди в статті 2 цього Протоколу товари, які не є повністю виробленими у вказаній країні, вважаються достатньо обробленими або переробленими у ній, якщо виконуються умови, наведені у Додатку II до цього Протоколу.
Згадані вище умови вказують для всіх товарів, що підпадають під дію цієї Угоди, обробку, яку необхідно виконати з використовуваними у виробництві товару матеріалів іншого походження. Ці умови можуть бути застосовані тільки до вказаних матеріалів. З наведеного слідує, що якщо товар, який набув статусу виробленого у вказаній країні завдяки виконанню умов, вказаних у Додатку II, використовується для виготовлення іншого товару, то застосовні для цього другого товару умови не поширюються на перший; також не має значення, чи використовувались для виготовлення першого товару матеріали іншого походження. Зазначено в абзаці 2 наведеного пункту.
Статтею 33 Протоколу І Угоди врегульовано питання щодо перевірки підтверджень походження товару.
Відповідно до пункту 1 статті 33 Протоколу І Угоди подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.
З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку (пункт 2 статті 33 Протоколу I Угоди).
Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними (пункт 3 статті 33 Протоколу І Угоди).
Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та, чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу (пункт 5 статті 33 Протоколу I Угоди).
Положення аналогічні положенням статті 33 Протоколу І Угоди містяться і в статті 32 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (далі - Доповнення 1 до Регіональної конвенції), до якої України приєдналась відповідно до Закону України від 08.11.2017 року №2187-VIII.
Відповідно до пунктів 2 та 6 Протоколу І Угоди товарами, що походять з Європейського Союзу мають вважатися такі, що цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу та товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Наведені норми дають підстави вважати, що якщо товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені повністю у Європейському Союзі, можуть вважатися такими, що походять з Європейського Союзу за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 Протоколу І Угоди.
За змістом статті 6 Протоколу 1 Угоди та статті 2 цього Протоколу товари, які не є повністю виробленими у вказаній країні, вважаються достатньо обробленими або переробленими у ній, якщо виконуються умови, наведені у Додатку II до цього Протоколу.
Пунктом 1 статті 2 Доповнення І до Регіональної конвенції визначено, що з метою імплементації відповідної Угоди наступні продукти вважаться такими, що вироблені в Договірній Стороні при експорті в іншу Договірну Сторону: (а) товари цілком вироблені в певній країні відповідно до Статті 4; (b) товари, отримані в Договірній Стороні, включаючи товари, які не були повністю там вироблені, за умови, що ці матеріали пройшли достатню обробку та переробку в цих Договірних Сторонах відповідно до Статті 5; (c) майно, що виробляється в Європейському Економічному Просторі (ЄЕП) в рамках значення Протоколу 4 до Угоди про Європейський економічний простір. Такі товари повинні розглядатися, як вироблені в Європейському Союзі, Ісландії, Ліхтенштейні1 чи Норвегії (сторони ЄЕП), при експорті відповідно з Європейського Союзу, Ісландії, Ліхтенштейну чи Норвегії до договірної країни, крім учасників ЄЕП.
Згідно з пунктом 1 статті 5 Доповнення І до Регіональної конвенції з метою виконання положень Статті 2, товари, які не є повністю отриманими, повинні вважатись достатньо обробленими та переробленими у ній, при виконанні умов, викладених у Додатку II.
Пунктом 1 статті 15 Доповнення І до Регіональної конвенції визначено, що товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III а; (b) сертифікат з перевезення товару EUR-МЕD, зразок якого наведений у Додатку III b; (c) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься «декларацією походження» або «декларацією походження EUR-МЕD»), надана експортером до інвойса. повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Текст декларації походження наведений у Додатку IV а і b.
Подібно, відповідно до пункту 1 статті 16 розділу 5 Протоколу I Угоди, товари, що походять з Європейського Союзу, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або (b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.
Відтак, як Угода, так і Регіональна конвенція, чітко визначають, що товар вважається таким, що походить з Європейського Союзу за умови подання сертифікату з перевезення товару EUR.1.
Процедуру видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлює стаття 16 Доповнення І до Регіональної конвенції та стаття 17 Протоколу І Угоди.
Згідно зі статтею 16 Доповнення І до Регіональної конвенції сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD має бути виданий митними органами Договірної сторони-експортера на письмову заявку експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.
Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD, а також бланк заявки, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і відповідно до норм національного законодавства країни експорту. Якщо ці бланки заповнюються від руки, вони повинні заповнюватися ручкою друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього графі, не залишаючи вільних рядків. Якщо графа не заповнена повністю, під останнім рядком опису проставляється горизонтальна лінія, вільне місце перекреслюється (пункт 2 названої статті).
Експортер, який подає заявку про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів Договірної сторони-експортера, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цієї Конвенції (продовжується у пункті третьому цієї ж статті).
У пункті 7 продовжується: «Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також для виконання інших умов цієї Конвенції. Для цих цілей вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть доцільними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї Статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена графа, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.».
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару (п.9 наведеної вище статті Доповнення І до Регіональної конвенції).
Подібно до вищенаведеного, згідно зі статтею 17 Протоколу І до Угоди, сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником (п.1).
Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки. Наведене зазначено у пункті другому статті 17 Протоколу І до Угоди.
Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу (пункт 3 статті 17 Протоколу І до Угоди).
У пункті 5 статті 17 Протоколу І до Угоди зазначено, що митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару (пункт 7 статті 17 Протоколу І до Угоди).
Отже, саме митний орган Договірної сторони країни експорту видає сертифікат EUR.1.
Аналіз наведених норм міжнародного законодавства та законодавства України дає підстави для висновку, що однією із передумов для використання переваг, передбачених Угодою про асоціацію, є надання документа, що підтверджує походження товару, зокрема сертифіката з перевезення товару EUR.1.
За змістом пункту 5 статті 32 Доповнення І до Регіональної конвенції, митні органи, за запитом яких було здійснено перевірку, як мають бути повідомлені про їх результати, так і ці результати (1) повинні чітко вказувати на те чи є перевірені документи достовірними та (2) чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних країн і (3) відповідати іншим вимогам Конвенції.
При цьому положеннями пункту 6 статтю 32 Доповнення І до Регіональної конвенції чітко визначено випадки у разі наявності яких митні органи, що подали запит за відсутності виняткових обставин повинні відмовляти у наданні права на преференції: (1) якщо має місце обґрунтований сумнів, і відповідь на запит про перевірку не надана протягом 10- місяців з дати подання запиту; (2) відповідь на запит не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.
Як встановлено судом, підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугували висновки уповноважених органів Словацької Республіки, викладені у листах від 24.07.2024 №371825/2024 2000102/CU-263/23 та від 04.10.2023 № 490237/2023 2000102/37. У вказаних документах іноземна сторона не підтвердила преференційне походження товарів, задекларованих у сертифікатах форми EUR.1: від 02.02.2023 № А752322 та від 02.02.2023 № А752324.
При цьому митний орган зазначає, що подані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 сертифікати не є належним підтвердженням походження товарів з Європейського Союзу, оскільки під час перевірки уповноваженими органами Словацької Республіки експортери не надали підтверджуючих документів щодо походження товарів.
Оцінюючи наведені аргументи відповідача, суд враховує наступне.
Суд встановив, що з метою підтвердження країни виробництва ввезених товарів ФОП ОСОБА_1 звертався до дилера DAF Tracks N. V. в Україні та фірми-виробника із запитами щодо країни виробництва сідельного тягача марки DAF і напівпричіпа рефрижератора марки CRONE.
Відповідно до листа фірми-виробника Fahrzeugwerk Bernard Krone GmbH & Co. KG від 18.06.2025 рефрижератор, марки CRONE, номер кузова НОМЕР_3 був виготовлений фірмою «BERNARD CRONE Gmbh& Co» у Німеччині.
Згідно довідки офіційного дилера Шмітц ТОВ «ТЕС Тракс Львів» від 14.07.2025 транспортний засіб НОМЕР_4 (шасі № НОМЕР_2 , тип двигуна МХ, номер двигуна НОМЕР_5 , виготовлений Нідерландською фірмою DAF Trucks N.V., на 21 тижні 2012 року) відноситься до стандарту екологічного рівня безпеки EU5-EEV.
Відповідно до сертифікату відповідності транспортного засобу сідельний тягач марки DAF, номер кузова НОМЕР_2 , який ввозився за митною декларацією від 06.02.2023 № 23 UA209180004167U2, а саме у графі 0.5 зазначено: найменування та місцезнаходження виробника: «DAF TRUCKS N. V.» Нідерланди. Аналогічно, в сертифікаті відповідності
Відповідно до сертифікату відповідності транспортного засобу напівпричіп рефрижератор, марки CRONE, номер кузова НОМЕР_3 , який ввозився за митною декларацією від 06.02.2023 № 23 UA209180004106U6, а саме у графі 0.5 зазначено: найменування та місцезнаходження виробника: «BERNARD CRONE Gmbh& Co» Німеччина.
Суд звертає увагу, що VIN-код транспортного засобу є унікальним міжнародним ідентифікаційним номером, який присвоюється виробником один раз та не змінюється протягом усього строку експлуатації транспортного засобу. Він містить закодовану інформацію щодо виробника, року виготовлення та місця складання транспортного засобу й використовується у міжнародній практиці як засіб ідентифікації походження продукції.
Зі змісту наданих відповідей слідує, що інформація про країни походження транспортних засобів (Королівство Нідерланди та Федеративна Республіка Німеччина) є підтвердженими безпосередньо заводами-виробниками через їхні офіційні представництва в Україні.
Суд зазначає, що відомості, отримані з офіційних заводських баз даних виробників за ідентифікаційними номерами (VIN-кодами), є об`єктивним та достовірним джерелом інформації про походження товарів, оскільки VIN-код дозволяє чітко встановити географічне місце розташування виробничих потужностей, на яких було виготовлено конкретну одиницю техніки.
Таким чином, наведені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку безумовно підтверджують європейське походження імпортованих товарів та відповідність їх критеріям преференційного походження. За таких обставин, саме лише ненадання експортерами додаткових документів на запит митних органів іноземної держави (за умови відсутності фактів підробки сертифікатів EUR.1 або встановлення походження товарів з країн поза межами ЄС) не може бути достатньою підставою для висновку про неправомірність застосування позивачем тарифної преференції.
Крім того, як слідує зі змісту акта перевірки від 22.05.2025 № 73/25/7.4-19/ 3241118697, висновки відповідача ґрунтуються виключно на інформації, отриманій від уповноважених органів Словацької Республіки, яка не підтверджує подання позивачем недостовірних документів та не спростовує походження товарів з Європейського Союзу.
Відповідачем не надано доказів офіційного звернення уповноважених органів Словацької Республіки до експортерів з вимогою надати документи для підтвердження походження товарів або відповідей таких експортерів.
Сертифікати EUR.1 від 02.02.2023 № А752322 та від 02.02.2023 № А752324 не визнані недійсними, не анульовані та не відкликані у встановленому законом порядку.
Суд зазначає, що у імпортера відсутній обов`язок перевіряти законність дій експортера при оформленні сертифікатів EUR.1, оскільки відповідальність за їх видачу та достовірність відомостей, зазначених у них, покладена на експортера.
До всього, суд враховує принцип «належного урядування», який, серед іншого, передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, оподаткування, державні органи повинні діяти вчасно, належним чином і якомога послідовніше. Ризики будь-якої помилки, допущеної державним органом (в тому числі іноземним уповноваженим органом, що видав сертифікат), або недоліки через поведінку третіх осіб (експортерів), не повинні покладатися на приватну особу (імпортера) та призводити до позбавлення її законного права на преференції за умови її добросовісності.
Позивач, застосовуючи тарифну преференцію, обґрунтовано покладався на добросовісність свого контрагента та не мав підстав сумніватися у правомірності виданих сертифікатів.
Митним органом не доведено наявності у позивача умислу, спрямованого на ухилення від сплати митних платежів.
У постановах від 12.08.2025 року у справі №500/1516/22 та від 09.12.2025 року у справі №380/22832/24 Верховний Суд дійшов висновку, що непідтвердження походження товару компетентним органом іноземної держави не є тотожним установленню відсутності такого походження, а сертифікати EUR.1, які не визнані недійсними, не анульовані та не відкликані у встановленому законом порядку, мають належну доказову силу. При цьому Верховний Суд наголосив, що листи іноземних митних органів підлягають оцінці у сукупності з усіма іншими доказами, наявними у справі, а ризики неналежної процесуальної поведінки експортера не можуть автоматично покладатися на добросовісного імпортера, який надав усі документи, передбачені законодавством.
Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням встановленого Кодексом адміністративного судочинства України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд приходить висновку, що спірні рішення відповідача № UA2090002025199 від 17.06.2025 та № UA2090002025200 від 17.06.2025 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання» та за платежем «податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (крім лікарських засобів…; тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну..)» є такими, що не відповідають критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду із цим позовом судовий збір в розмірі 1010,65 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Львівської митниці № UA2090002025199 від 17.06.2025 та № UA2090002025200 від 17.06.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (адреса: вул.Костюшка, 1, м. Львів, 79007; код ЄДРПОУ - 43971343) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1010,65 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Карп`як Оксана Орестівна